Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 461/2060/18

провадження № 61-16568св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Мистецьке об`єднання «Дзига», приватне підприємство «Клуб достойних львів`ян «Лялька», товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб достойних львів`ян»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, у складі судді Стрельбицького В. В., від 16 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,від 30 липня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мистецьке об`єднання «Дзига» (далі - ТОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига»), приватного підприємства «Клуб достойних львів`ян «Лялька» (далі - ПП «Клуб достойних львів`ян «Лялька»), товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб достойних львів`ян» (далі - ТОВ «Клуб достойних львів`ян») про відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим,що 22 червня 2015 року у приміщенні нічного клубу «888», що на АДРЕСА_1 , було вбито її сина ОСОБА_3 . Таким чином, вона втратила особу, яка утримувала її та допомагала їй. Вона є інвалідом 2 групи та не має можливості працювати, утримувати себе самостійно. Крім того, смерть сина завдала їй моральних страждань, значно погіршився її стан здоров`я. Клуб «888» в той період знаходився в оренді у ФОП ОСОБА_2 та працівники, які там працювали, перебували у договірних відносинах з підприємцем.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, посилаючись на положення статей 1166, 1167, 1172, 1200 ЦК України, позивач просила позов задовольнити, стягнути на її користь з ТОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига» 100 тис. грн моральної шкоди, з ПП «Клуб достойних львів`ян «Лялька» 150 тис. грн, з ТзОВ «Клуб достойних львів`ян» 100 тис. грн, з ОСОБА_2 стягнути 200 тис. грн моральної шкоди, 87 870, 00 грн завданої шкоди та стягувати з ОСОБА_2 щомісячний платіж у розмірі мінімальної заробітної плати на її користь довічно з 17 липня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела факту перебування ОСОБА_4 , внаслідок дій якого загинув ОСОБА_3 ,у трудових (договірних) відносинах із відповідачами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що ОСОБА_4 перебував у договірних (трудових) відносинах з ФОП ОСОБА_2 , як і не подано жодних доказів, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 у договірних (трудових) відносинах з іншими відповідачами по справі. Згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та визнав цивільний позов, пред`явлений до нього ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому ОСОБА_4 не наводив доказів перебування у трудових відносинах саме із відповідачами, а лише усно зазначив про перебування на стажуванні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які свідчать про те, що протиправні дії охоронця кафе-бару «888» ОСОБА_4 призвели до смерті її сина. Покази підсудного ОСОБА_4 у кримінальній справі свідчать про те, що він виконував посадові обов`язки у кафе-барі «888» в момент завдання тілесних ушкоджень сину позивача, які призвели до його смерті. Встановлені обставини свідчать про фактичне перебування у трудових відносинах ОСОБА_4 із ФОП ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига», ПП «Клуб достойних львів`ян «Лялька», ТОВ «Клуб достойних львів`ян» про відшкодування шкоди призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига» посилається на те, що рішення суду першої та апеляційної інстанції прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, із дослідженням усіх обставин справи. Об`єктивно дослідивши матеріали справи, суди правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига», оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, з яким позивач пов`язує підстави позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року у справі № 461/3999/16-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 роки. Згідно зі статтею 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 2 роки.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 105 040, 10 грн завданої матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн моральної шкоди (а. с. 11-15, т. 1).

Вироком Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання та цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та постановлено новий.

Визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. Строк відбуття покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 13 394, 10 завданої матеріальної шкоди. Цивільний позов в частині відшкодування витрат за виготовлення кованої огорожі залишено без розгляду. У решті вирок залишено без змін (а. с. 11-15, т. 2).

Згідно з вироком, ОСОБА_4 22 червня 2015 року в нічний час між 24 год. та 02 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що на пл. Данила Галицького, 1 у м. Львові, де він, за його словами, проходив стажування на посаді охоронця, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з необережності, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_3 , умисно наніс йому удар в обличчя, від якого він впав, вдарившись, тім`яно-потиличною ділянкою голови до твердого покриття. Внаслідок удару при падінні потерпілий ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, від якої настала його смерть.

Встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги у цій справі ОСОБА_1 обґрунтовувала завданням їй майнової та моральної шкоди у зв`язку із смертю її сина ОСОБА_3 , посилаючись на те, що особа, яка завдала шкоду, перебувала у трудових відносинах з відповідачами.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статей 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 23 ЦК Українипередбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до частини першої, другої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4 на час вчинення злочину перебував у договірних (трудових) відносинах з ФОП ОСОБА_2 , а також з іншими відповідачами у справі.

Слід зазначити, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року у справі № 461/3999/16-к, який частково скасовано вироком Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року, цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 13 394, 10 грн завданої матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн моральної шкоди.

Вказаним вироком визначено винну у скоєні злочину особу і стягнуто саме з неї на користь позивача грошові кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, яке згідно статей 23, 1167 ЦК України підлягає стягненню один раз за одне правопорушення.

Вказане свідчить, що позивач реалізувала своє право на стягнення майнової та моральної шкоди, заявивши відповідні вимоги під час розгляду кримінальної справи № 461/3999/16-к.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, об`єктивно встановивши обставини справи, дійшли цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович