ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №584/770/17

Номер провадження 22-ц/816/4994/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в складі судді Данік Я.І., ухваленого у м. Путивль, повний текст якого складений 09 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, вимоги якого уточнила 10 січня 2018 року, 12 березня 2018 року та 17 січня 2019 року (т. 1 а.с. 84 85, 213 - 215), до ОСОБА_3 , третя особа: Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 30 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13580 грн 80 коп. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду від 28 серпня 2019 року позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, на думку позивача, під час розгляду справи суд безпідставно не задовольнив ряд її клопотань та не поновив процесуальних строків на їх подання, що свідчить про упереджене ставлення суду до розгляду даної справи. Крім того, заявник апеляційної скарги звернула увагу і на ту обставину, що при складенні висновку судової земельно технічної експертизи за № 1430 від 18 грудня 2017 року було досліджено питання лише щодо користування частиною спірної земельної ділянки площею 0,042 га. У той же час, як вказала позивач, питання щодо користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0685 га судом взагалі не вирішувалось, тому безпідставно було відмовлено у призначенні повторної експертизи, у залученні і допиті спеціаліста, тим самим, як вона вважає, фактично її було позбавлено права на отримання необхідних доказів для захисту своїх прав та законних інтересів. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що висновки суду ґрунтуються на показах свідків, які не проживають у тому будинку, де мешкає вона разом з відповідачем і їм нічого не відомо про наявність або відсутність спірних правовідносин між сторонами та на доказах, наданих лише відповідачем, що, в черговий раз, підтверджує те, що суд не вжив заходів для всебічного, повного та справедливого розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшов свого підтвердження факт порушення права користування позивачем належним їй нерухомим майном з боку відповідача. При цьому, суд взяв до уваги ті обставини, що по АДРЕСА_1 , де мешкають сторони, не визначено на місцевості у встановленому законом порядку межі спірної земельної ділянки площею 0,0685 га. До того ж, як вказав суд, правовстановлюючі документи на ім?я позивача, які б давали їй право володіти і користуватись спірною земельною ділянкою на відповідній правовій основі, відсутні, крім Державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,0420 га.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є власником 42/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а власником інших 48/100 частин будинку є відповідач, що підтверджується, відповідно, договором дарування від 08 липня 1993 року та договором купівлі продажу від 27 жовтня 1989 року (т. 1 а.с. 5 6, 27 - 28).

Позивач також є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 030100009 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,0420 га, що підтверджується Державним актом від 25 серпня 2004 року серії СМ № 019224 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до довідки Путивльського БТІ та проектування від 22 травня 2017 року за № 72 рішенням Виконавчого комітету Путивльської міської ради від 26 серпня 1993 року за № 201 ОСОБА_1 було відведено земельну ділянку площею 984,5 кв.м., а ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1354,5 кв.м. по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26), що також підтверджується відповідним рішенням виконавчого комітету.

Рішенням Путивльської міської ради від 01 грудня 2017 року за № 1195-МР ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,0685 га по АДРЕСА_1 без зміни цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 90).

На звернення позивача до Виконавчого комітету Путивльської міської ради з приводу винесення на розгляд комісії по земельним спорам питання щодо розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 рада надала відповідь від 20 грудня 2017 року за № 2224, з якої вбачається, що для вирішення заявленого питання ОСОБА_1 необхідно надати схему бажаного варіанту розподілу ділянки на підставі кадастрової зйомки, виконаної сертифікованим інженером землевпорядником з письмовим погодженням співвласників житлового будинку. При цьому, їй було повідомлено, що у разі незгоди співвласників з розподілом земельної ділянки вказане питання має бути розглянуто комісією по земельним спорам Путивльської міської ради (т. 1 а.с. 135).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала на ті обставини, що між нею та відповідачем протягом тривалого часу склався певний порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Зокрема, вона користується земельною ділянкою площею 0,0685 га для городництва та садівництва. Проте, відповідач ОСОБА_3 у 2017 році самовільно переніс встановлену раніше між їх ділянками металеву сітку, зменшивши, тим самим, розмір її ділянки та порушивши межу, яка склалася між суміжними земельними ділянками.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з пояснень яких вбачається, що між сторонами дійсно існують непорозуміння з приводу користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , яку вони використовують для городництва. Приблизно у 1990 році між городами сторін була встановлена металева сітка, яка була демонтована у 2017 році. При цьому, відповідач на тому ж місці встановив паркан з шиферу.

Ухвалою суду від 03 серпня 2017 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

- Чи є порушення меж земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_2 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії СМ № 019224? Якщо є, то в чому полягає, вказати фактичні межі та конфігурацію?

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 18 грудня 2017 року за № 1430, проведеної судовим експертом Сумського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Таранець Т.А., виходячи з графічного та аналітичного співставлення даних правовстановлюючих документів та даних топографо-геодезичного знімання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що порушення меж досліджуваної земельної ділянки відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії СМ № 019224 від 28 серпня 2004 року станом на дату складання висновку відсутні, тому що величина невідповідності (перетину/ відступу) становить 0,01-0,1 м, що не перевищує 0,2 м середньоквадратичної похибки місцезнаходження межових знаків відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж (т.1 а.с. 58 - 70).

Крім того, ухвалою місцевого суду від 20 липня 2018 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено таке питання:

- Яка конфігурація, лінійні проміри та площа меж земельних ділянок, що перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 , зокрема, для обслуговування будинку та господаських будівель та споруд та інших цілей, у тому числі, земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії СМ № 019224, яку позначити на схемі окремо ?

З повідомлення судового експерта від 27 вересня 2018 року вбачається, що надати висновок земельно технічної експертизи виявилося неможливим, оскільки додаткові матеріали на вимогу експерта не були надані, доступ до об`єктів дослідження сторонами по справі не забезпечений, оплата вартості експертизи позивачем не проведена (т. 1 а.с. 199).

В суді першої інстанції представник третьої особи Путивльської міської ради пояснив, що спірна земельна ділянка АДРЕСА_1 на місцевості в натурі не виділена і кадастровий номер їй не присвоєний.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України 2004 року йдеться про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 надані роз`яснення про те, що відповідно до положень статей 391, 296 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до положень статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки остання не довела належними та допустимими доказами порушення свого права щодо володіння та користування земельною ділянкою площею 0,0685 га по АДРЕСА_1 з боку відповідача. Зокрема, у справі відсутні докази, які б вказували, що спірна земельна ділянка перебуває у власності, у користуванні або в законному володінні позивача на відповідній правовій основі, тобто, з підстави, передбаченої законом або договором, де саме проходить її межа та чи відбулось накладення на спірну земельну ділянку саме за рахунок тієї земельної ділянки, якою користується відповідач, тобто, чи порушив він межу між земельними ділянками сторін. При цьому, колегія суддів бере до уваги обставини того, що у рішенні виконкому Путивльської міської ради від 22 травня 2019 року за № 62 (т. 2 а.с. 9) щодо присвоєння новоствореній земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 (замовник ОСОБА_1 ) йдеться лише про орієнтовну площу земельної ділянки (0,0685 га), якій кадастровий номер не присвоєний.

До того ж, колегія суддів зауважує, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як про зазначено в уточнених позовних вимогах, не належить до компетенції суду.

Крім того, заслуговує на увагу і той факт, що рішенням Путивльської міської ради від 01 грудня 2017 року за № 1195-МР ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,0685 га по АДРЕСА_1 без зміни цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 90), що свідчить про те, що позивач у встановленому законом порядку звернулася до органу місцевого самоврядування з метою отримання в оренду земельної ділянки по вказаній адресі і їй надано дозвіл на підготовку необхідної документації. Разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів того, що на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, прийнятого згідно з його повноваженнями, заявник набула право оренди вказаної земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, вимоги позову та за відсутності вказаних вище доказів доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно не задовольнив ряд її клопотань, що стосуються допиту спеціаліста з питань землеустрою, призначення судової експертизи з метою визначення порядку користування спірною земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0685 га, її можливих варіантів поділу, визначення площі ділянки та її меж тощо, не свідчать про помилковість висновків суду про відмову в задоволенні позову та про упереджене ставлення суду до неї при розгляді даної справи

Інші доводи апеляційної скарги, у тому числі про те, що суд безпідставно послався на покази свідків, що висновком судової земельно технічної експертизи за № 1430 від 18 грудня 2017 року було досліджено лише частину спірної земельної ділянки площею 0,042 га, також не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов