ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4818/19 Справа № 179/1776/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право на отримання земельної частки (паю) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області просить скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03. 2018 року у справі №179/1776/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги і має право на спадкування за законом.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 внесений до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «За мир» за № 709 (а.с. 17).

Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «За мир» було надано 05 грудня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 372 (а.с. 16).

Із повідомлення відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області вбачається, що в КДСП «За мир» розмір земельного паю становить 5.75 умовних кадастрових гектарів (а.с. 19).

Відповідно до довідки КДСП «За мир» ОСОБА_2 був його членом та працював на підприємстві до 28 лютого 1991 року (а. с. 14).

ОСОБА_2 є батьком позивача, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 33 (а. с. 11).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган навчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та а територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського оначення державної власності, крім випадків, визначених частиною мою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, Визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Так, Верховний Суд України в постанові Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» роз`яснив, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Водночас, всупереч вимог ст. 51 ЦПК України, до участі у розгляді даної справи не залучалось в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що позбавило його можливості своєчасно встановити факт наявності вказаного рішення та оскаржити його з метою захисту інтересів держави.

Порушення інтересів держави полягає в тому, що визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) (за рахунок земель запасу чи резервного фонду), за відсутністю правових Підстав, є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо володіння та розпорядження землею.

Приймаючи спірне рішення, в порушення ст. 229 ЦПК України, судом першої інстанції не встановлена наявність невитребуваних паїв земель колишнього КДСП «За мир», внаслідок чого до участі у справі не залучено орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у вказаних правовідносинах.

Відтак, визнання за ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) за відсутності відповідних земель беззаперечно зачіпає інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки реалізувати встановлене судом право позивач зможе лише шляхом виділення такого паю із земель запасу чи резервного фонду державних сільськогосподарських земель.

У п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (зазначений закон набрав чинності з 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Вказане свідчить і про загрозу порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, оскільки за наявністю невитребуваних паїв колишнього КДСП «За мир», земельна ділянка повинна бути надана позивачу за рахунок земель комунальної власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського судувід 08.02.2019 року (справа №915/20/18) дійшов однозначного висновку про можливість представництва органами прокуратури в суді органів місцевого самоврядування.

Суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Враховуючи, що Головне Держгеокадастру управління в Дніпропетровській області та орган місцевого самоврядування спірне судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили, що свідчить про неналежне виконання ними покладених на них обов`язків щодо захисту інтересів держави, вказане, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», є підставою для представництва прокурором інтересів держави у справі № 179/1776/17 шляхом внесення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У чинному законодавстві чітко не визначено, що обхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному кожному випадку обгрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 року у справі №910/18283/17, від 10.07.2018 року у справі №812/1689/16, постанови від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 13.06.2018 року у справі №687/379/17-ц, №924/1256/17).

На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обгрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Також слід зазначити, що норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не підтвердження настання несприятливих правових наслідків для осіб, які їх вчинили, зокрема, у вигляді притягнення до кримінальної або дисциплінарної відповідальності. Відтак, наявність вироку суду або наказу керівника про застосування дисциплінарного стягнення може свідчити про притягнення осіб до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення або дисциплінарного проступку, проте не можуть вважатись обов`язковими та виключними доказами для обгрунтування факту неналежності здійснення уповноваженим органом своїх повноважень.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.

Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин Ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком по Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт членства батька позивача ОСОБА_2 у КДСП «За мир» у період до 28.02.1991 року підтверджується довідкою виданою підприємством.

Однак, в матеріалах справи міститься Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «За мир», зі змісту якого вбачається, що він виданий підприємству 05.12.1996 році та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд №372.

Таким чином, батько позивача на момент отримання КДСП «За мир» (05.12.1996) Державного акту на право колективної власності на землю не був членом колективного підприємства, а тому за життя не набув права на спірну земельну частку (пай).

Листом Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, який надійшов до Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури 04.03.2019 року повідомлено місцеву прокуратуру про відсутність у протоколах загальних зборів та протоколах засідань правління КДСП «За мир» інформації про прийняття ОСОБА_2 в члени та звільнення з членів КДСП за 1992-2000 роки.

Зазначене унеможливлює спадкування позивачем у порядку ст. 1218, 1261 ЦК України права на отримання земельної частки (паю), оскільки таке право не належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Встановлено та не заперечується позивачем, що ОСОБА_2 за життя сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримував.

Вказане додатково підтверджує відсутність права у спадкодавця на спірну земельну частку (пай).

Згідно із п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР (діючих на час Виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки право на позов виникло ще в 1996 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокурора Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокурора Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича