Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 176/1555/15-ц

провадження № 61-13843св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у складі судді Волчек Н. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором № 014/136013/3148/74, яка станом на 11 червня 2015 року становить 9 193,56 дол. США, що в еквіваленті 194 474,41 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/136013/3148/74, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 13 195 дол. США.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 05 вересня 2007 року укладено договір поруки.

В результаті неналежного виконання боржником умов кредитного договору станом на 11 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 9 193,56 дол. США, що становить еквівалент 194474,41 грн.

Ураховуючи наведене банк просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області рішенням від 27 вересня 2017 року відмовив у задоволенні позову банку.

Суд першої інстанції мотивував рішення констатуванням факту недоведеності представниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» поза розумним сумнівом наявності у відповідача обов`язків цивільного характеру, а саме кредитної заборгованості. Постановлення ж судом іншого по суті рішення за наявності лише доказів, що надані в розпорядження суду першої інстанції, безумовно свідчитиме про доказування виключно на припущеннях, що не узгоджується з частиною четвертою статті 60 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи редакції), а відтак є недопустимим.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 19 червня 2019 року рішення

Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було надано оригіналу кредитної справи для огляду в судовому засіданні, а наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про наявність у відповідача обов`язків цивільного характеру, а саме кредитної заборгованості. Передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 15 липня 2019 року до Верховного Суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Касаційна скарга мотивована тим, що до судів першої та апеляційної інстанції відповідачі не надавали відзиви та заперечення на позов та апеляційну скаргу. Кредитний договір є чинним, позови про визнання його недійсним суди не розглядають. Відповідачі не надали жодного клопотання, які обґрунтовують необхідність витребування у банку оригіналу кредитної справи за кредитним договором. Натомість, 14 травня 2018 року банк на виконання ухвали апеляційного суду надав суду оригінал кредитної справи за даним кредитним договором на 157 аркушах (супровідний лист міститься в матеріалах справи).

Твердження суду апеляційної інстанції щодо відсутності в матеріалах справи первинних документів бухгалтерського обліку, не відповідають дійсності.

Матеріали цивільної справи містять виписку з рахунку, згідно з якою на рахунок ОСОБА_1 зараховані кредитні кошти в розмірі 13 195 дол. США, що є належним доказом виконання зобов`язань з боку кредитора, зазначений висновок підтверджується Постановою ВГСУ від 06 квітня 2017 року у справі № 905/2009/15.

Окрім того, суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості від 11 червня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_1 за період з 05 вересня 2007 року по 13 червня 2015 року в рахунок погашення заборгованості сплатила:6 171,81 дол. США на погашення тіла кредиту, 9 871,05 дол. США на погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Позичальник належним чином виконував свої зобов`язання до кінця 2014 року, тобто виконував свій обов`язок належним чином протягом шести років, що в свою чергу підтверджує виконання обов`язку кредитора, а саме видачу кредитних коштів.

Апеляційним судом не враховані укладені між сторонами додаткові угоди до кредитного договору за умовами яких кредитор надавав позичальнику кредитні канікули з 30 березня 2009 року по 28 лютого 2010 року (реструктуризація боргу), були внесені зміни до графіку погашення заборгованості; зменшував фінансове навантаження, щодо місячного платежу було збільшено строк виконання зобов`язання на 34 місяця.

Суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, висновки, викладені у постанові апеляційного суду, не відповідають дійсним обставинам справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області.

08 серпня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положення ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судом першої інстанції редакції) містили вимоги до доказів. Так, відповідно до статті 57 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судом першої інстанції редакції), доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними визнавалися докази, що містили інформацію щодо предмета доказування. Допустимими - докази отримані відповідно до порядку, встановленого законом (статті 58, 59 ЦПК України в чинній на час розгляду справи судом першої інстанції редакції).

Аналогічні норми містить і ЦПК України в чинній редакції.

Позивач у підтвердження укладення кредитного договору до позовної заяви долучив завірені копії кредитного договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту, договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору, докази сплати позичальником значної суми на погашення як кредитної заборгованості так і відсотків за користування кредитними коштами, виписку з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 про надання грошових коштів за договором № 014/13613/3148/74 від 05 вересня 2007 року в розмірі 13 195 дол. США, інших документів, наявних у кредитній справі.

Крім цього, на виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 квітня 2018 року на адресу апеляційного суду банк надіслав оригінал кредитної справи на 157 аркушах.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові апеляційний суд вказав про його недоведеність, зокрема відсутність оригіналу первинних облікових документів бухгалтерського обліку.

Однак до таких висновків апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону.

Виконуючи вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи та визначити правовідносини, що склалися між сторонами спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

У цій справі апеляційним судом не визначено правовідносини, що склались між сторонами з огляду на ті докази, що містяться у справі, зокрема ті, що містять підписи позичальника. Не надано оцінки юридично значущим діям вчиненим обома сторонами спору на виконання кредитного договору правомірність якого, в силу вимог статті 204 ЦК України, презюмується (praesumptio). Не встановлено і обставин отримання кредиту з урахуванням пункту 3.2 кредитного договору щодо безготівкового перерахування кредитних коштів.

Посилання суду апеляційної інстанції на підпункт 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджено Постанова Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 01 лютого 1999 року № 56/3349, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, є помилковим, оскільки зазначене положення врегульовує питання ведення бухгалтерського обліку та не визначає критерії належності та допустимості доказів у судовому процесі.

Отже апеляційний суд неналежним чином перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не дослідив докази надані банком на підтвердження заявлених ним вимог, що містяться в матеріалах справи та не надав їм відповідної правової оцінки, дійшовши помилкових висновків про залишення рішення суду першої інстанції без змін з підстав недоведеності заявлених позивачем вимог.

За вказаних обставин Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги щодо

порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при перегляді даної справи в апеляційному порядку.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило