Житомирський апеляційний суд
Справа №2-535/11 Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 2-535/11 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альони Іванівни

за апеляційною скаргою державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альони Іванівни на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 15 липня 2019 року, яка постановлена суддею Волощук В.В в м. Олевськ

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець А.І. відносно не вирішення питання про зняття арешту з належного заявнику майна та про скасування постанови від 26.02.2016 р. про арешт майна боржника і заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 33944992 від 20.08.2012р; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року у виконавчому провадженні №33944992, винесену державним виконавцем Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець А.І; зобов`язати державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець А.І. зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року у виконавчому провадженні №33944992.

На обґрунтування доводів поданої скарги зазначив, що 24.06.2019 року він звернувся до Коростенського територіального сервісного центру МВС щодо зняття з обліку належного йому транспортного засобу. Проте йому було відмовлено, посилаючись на постанову державного виконавця органу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року.

При зверненні до Олевського районного відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області скаржнику було роз`яснено, що арешт накладено на підставі виконавчого листа № 2-535 від 29.05.2012 року, виданого Олевським районним судом Житомирської області про стягнення коштів. Однак відповідно до інформаційної довідки від 26.06.2019 року, виконавче провадження № 33944992 від 20.08.2012 року завершено з поверненням виконавчого документа стягувачу, який повторно не пред`являв його до виконання протягом строків, передбачених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року). Разом з тим, державним виконавцем при завершенні вказаного виконавчого провадження не було знято арешт з майна скаржника, а відтак вважає, що бездіяльність суб`єкта оскарження з приводу не зняття арешту є протиправною та такою, що порушує його майнові права, передбачені ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 15 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альони Іванівни - протиправною.

Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року у виконавчому провадженні №33944992, винесену державним виконавцем Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альоною Іванівною - скасовано.

Зобов`язано державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альону Іванівну зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року у виконавчому провадженні №33944992.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, державний виконавець Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець А.І. звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення. В обґрунтування скарги зазначає, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем 02.06.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, оскільки, у такому випадку, виконавче провадження не є закінченим. Таким чином державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Правом подати відзив на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 не скористався.

У поданих поясненнях стягувач ТОВ «Українська факторингова компанія» апеляційну скаргу державного виконавця підтримав, просив її задовольнити. При цьому зазначив, що на даний час повторно відкрито виконавче провадження № 59743817 від 13.08.2019 року з приводу примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 100002,38 грн, а тому підстав на зняття арешту з майна боржника відсутні.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження, через повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року) та п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року), є завершеним, а тому подальший арешт майна ОСОБА_1 здійснюється неправомірно. У зв`язку з чим, дійшов висновку, що бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, порушує права скаржника на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, що є підставою для задоволення скарги та скасуванню вказаного арешту.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 09.04.2012 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 100 002,38 грн. та 1356,66 грн. судових витрат, а всього на загальну суму 101 359,04 грн. На підставі вказаного рішення суду стягувачу був виданий виконавчий лист № 2-535 від 29.05.2012 року.

20 серпня 2012 року державним виконавцем Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець А.І. було відкрито виконавче провадження № 33944992 з приводу виконання вказаного виконавчого листа.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2016 року, державним виконавцем було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

02 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову ВП № № 33944992 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 10.01.2018 року було замінено сторону виконавчого провадження з виконання рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09.04.2012 року у цивільній справі № 2-535/11, з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Українська факторингова компанія», відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 114/43-УФК від 24.07.2017 року.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року була задоволена заява ТОВ «Українська факторингова компанія» про видачу дубліката виконавчого листа № 2-535 від 29.05.2012 року, який виданий Олевським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 100 002,38 грн. та 1356,66 грн. судових витрат.

13 серпня 2019 року державним виконавцем Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження № 59743817 з приводу примусового виконання рішення Олевського районного суду Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина перша, друга статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом в тому числі й винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Вбачається, що предметом оскарження у справі є бездіяльність державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка полягає у не вирішенні питання зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу постановою від 02 червня 2016 року та після цього.

Разом з тим порядок та підстави повернення виконавчого документа стягувачу були врегульовані статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), згідно з якою повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Вказана норма Закону не передбачала зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року) повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 02.10.2019 року у справі№ 369/3031/18.

Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував статтю 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 02.06.2016 року), яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, як і ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, розгляд судом скарги ОСОБА_1 відбувся з порушенням порядку, встановленого ст. 450 ЦПК України для її розгляду, оскільки стягувач ТОВ «Українська факторингова компанія» не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, чим було порушено його права на справедливий судовий розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, суд стягує з заявника на користь державної виконавчої служби судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альони Іванівни задовольнити.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 15 липня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козловець Альони Іванівни.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олевського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області понесені втрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий Судді