П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Лептугою С.С.

За участю учасників справи позивача ОСОБА_1, представника відповідача Годзи О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, надання строку для усунення недоліків позову, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Біцюк А.В., у цивільній справі (єдиний унікальний номер 487/6168/18, номер провадження 22-ц/812/49/19) за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» про усунення перешкод та стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

18 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позивач зазначав, що відповідач в особі голови правління ОСББ, 03.08.2018 року всупереч вимогам п.2.37 розділу 111 Правил пожежної безпеки перекрила евакуаційний вихід на горище і дах, встановивши в другому під'їзді будинку за адресою АДРЕСА_1 металеві решітки між 9-м поверхом і виходом на горище і дах. Крім того, на дверях горища і даху встановлені внутрішні замки. Ключів від замків немає ні у нього, ні у сусідів по поверху. Встановлені замки і металева решітка створюють перешкоду на шляху евакуації при надзвичайній ситуації. Просив зобов'язати ОСББ «Єдність Миколаїв» негайно демонтувати встановлену металеву решітку в другому під'їзді будинку за адресою АДРЕСА_1; на дверях (вихід на горище і дах) встановити запори, які легко відчиняються зсередини, а встановлені на даний час замки, які замикаються ключем, демонтувати. Стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (а.с. 1-2).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 13).

Ухвалою того ж суду від 02.11.2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, зобов'язано усунути недоліки позовної заяви, а саме сплатити судовий збір в розмірі 1409,60 грн. у 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду (а.с. 51-52).

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду від 02.11.2018 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для подальшого розгляду заяви. На думку апелянта правовідносини сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому він звільнений від сплати судового збору (а.с. 66-68).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача - голова правління ОСББ просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв», в якому, посилаючись на незабезпечення відповідачем евакуаційного виходу та порушення його права на безпеку проживання у будинку, просив зобов'язати відповідача негайно демонтувати встановлену металеву решітку в другому під'їзді будинку за адресою АДРЕСА_1; на дверях (вихід на горище і дах) встановити запори, які легко відчиняються зсередини, а встановлені на даний час замки, які замикаються ключем, демонтувати. Стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (а.с. 1-2). Разом з позовом позивач подав до суду клопотання, в якому, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 42 Конституції України, просив суд звільнити його від сплати судового збору.

Відмовляючи в задоволенні клопотання та зобов'язуючи позивача сплатити судовий збір в сумі 1409,69 грн., суд виходив з того, що зміст позовних вимог стосується усунення перешкод у користуванні спільною власністю, забезпечення безпеки проживання та стягнення моральної шкоди, тобто на зазначені правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вказав, що за змістом преамбули вказаного закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 4, 22 ч.1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; виробник - суб'єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб'єкта господарювання; або імпортує товар.

Відповідно до преамбули та ч.1 ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 року № 2866-III, цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Аналізуючи норми вказаних нормативних актів суд прийшов до висновку про те, що ОСББ не є продавцем продукції для позивача, ні виробником, ні надавачем послуг в даному випадку, а тому заявлений спір про усунення перешкод щодо користування спільним майном одним із співвласників квартир у багатоквартирному будинку не регулюється нормами Закону «Про захист прав споживачів», отже позивач повинен сплатити судовий збір (а.с. 51-52).

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального права.

Відповідно до пунктів 3, 4, 17, 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року N 1023-XII (далі - Закон N 1023-XII) виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник - суб'єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб'єкта господарювання; або імпортує товар; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Тобто Закон N 1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які є суб'єктами господарювання, виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Це означає, що суб'єктами відносин, врегульованих Законом "Про захист прав споживачів", може бути лише певне коло уповноважених і зобов'язаних осіб.

Як свідчать матеріали справи позов заявлено до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв», яке відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою, видом діяльності є комплексне обслуговування об'єктів, діє на підставі Статуту (а.с. 24-25).

Таким чином, для вирішення питання про те, чи є відповідач суб'єктом господарювання, який виконує роботи або надає послуги, слід проаналізувати законодавство, яке регулює діяльність ОСББ та Статут відповідача.

Частиною першою статті 385 ЦКУ передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати ОСББ. Таке об'єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 29.11.2001 року № 2866-III "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866) об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За ст. 2 цього Закону він регулює, зокрема, порядок створення, діяльності і ліквідації об'єднань; відносини суб'єктів права власності щодо користування та розпорядження нерухомим майном у об'єднанні.

Об'єднання відповідає за своїми зобов'язаннями коштами і майном об'єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов'язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об'єднання не несе відповідальності за зобов'язаннями співвласників.

ОСББ є неприбутковою організацією і не має на меті отримання прибутку для його розподілу між своїми співвласниками. Створюється як непідприємницьке товариство, а його основна діяльність полягає у здійсненні функцій, які забезпечують: реалізацію прав власників приміщень на володіння і користування спільним майном членів ОСББ; належне утримання будинку і прибудинкової території; сприяння членам ОСББ в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; виконання членами ОСББ обов'язків, пов'язаних із діяльністю об'єднання (ст. 4 Закону № 2866).

Відповідно до розділу I Загальні положення Статуту ОСББ «Єдність Миколаїв», затвердженого рішенням зборів співвласників від 13.03.2016 року, об'єднання створено власниками квартир та нежилих приміщень багатоквартирного будинку № 5, що розташований за місцезнаходженням АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Розділом II Статуту передбачені мета створення, завдання та предмет діяльності об'єднання, які аналогічні тим, що викладені в ст. 4 Закону № 2866.

Відповідно до частини 1 статті 85 Цивільного кодексу України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Відповідно до ст. 22 Закону № 2866 для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об'єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Питання самостійного забезпечення об'єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Самостійне забезпечення об'єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об'єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі

суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

За змістом частини першої статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 11.01.2001 року № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб'єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб'єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання.

Згідно з п.14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, аналізуючи наведене, слід дійти висновку про те, що ОСББ не є суб'єктом господарювання, не здійснює господарської діяльності у розумінні наведених норм законодавства, оскільки його діяльність спрямована на забезпечення і захист прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Мета та предмет діяльності ОСББ, визначені чинним законодавством, не передбачають провадження ним господарської діяльності, вони направлені на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, а відтак, ця діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб'єкта.

З 01 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон N 417), який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Законом N 417 встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (статті 4 і 5).

Статтею 9 Закону N 417 визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками; за рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Статтею 12 Закону про ОСББ визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об'єднання через свої органи управління.

За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Об'єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об'єднання.

Стаття 11 Закону N 417-VIII регулює управління багатоквартирним будинком управителем.

У свою чергу, в пункті 8 частини першої статті 1 Закону N 417-VIII наводиться визначення управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов'язків співвласників, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 2 частини першої статті 1 Закону N 417-VIII).

З пояснень учасників справи в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що ОСББ «Єдність Миколаїв» управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 здійснюється об'єднанням через створені ним органи управління. Функції з управління багатоквартирним будинком нікому не передані.

З 10 червня 2018 введено в дію Закон України від 9 листопада 2017 року N 2189-VIII "Про житлово-комунальні-послуги" (далі - Закон N 2189-VIII), предметом регулювання якого є, в тому числі, відносини, що виникають у процесі надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону N 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Законом N 2189-VIII визначено нову класифікацію видів житлово-комунальних послуг в порівнянні із Законом України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги". Так, статтею 5 Закону N 2189-VIII встановлено перелік житлово-комунальних послуг, до якого належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Законом N 2189-VIII встановлено, що послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб'єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Послуга з управління багатоквартирним будинком, включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Наведені норми Закону «Про житлово-комунальні послуги» ще раз підкреслюють, що ОСББ не є виконавцем робіт або надавачем послуг, як і не є суб'єктом господарювання взагалі.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2866 співвласник має право, зокрема, вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства.

Зазначеному праву співвласника кореспондує передбачений ст. 18 Закону № 2866 обов'язок об'єднання забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан неподільного та загального майна, що належить членам об'єднання.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод щодо користування спільним майном, що ОСББ не є ні виробником, ні надавачем послуг, положення Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються. Отже, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, посилання в ній на те, що відповідач є суб'єктом господарювання, не відповідають вимогам закону, є помилковими.

При відкритті апеляційного провадження апеляційним судом не було вирішено клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, яке було мотивовано тим, що спірні правовідносини регулюються законом України «Про захист прав споживачів». Не вирішення клопотання було зумовлено виконанням судом приписів ч.5 ст. 12 ЦПК України (дотримання судом принципу об'єктивності і неупередженості), оскільки вирішення питання про сплату чи не сплату судового збору тісно пов'язано з результатами розгляду апеляційної скарги. Застосовувати приписи ст. 136 ЦПК України також не було підстав, тому що її застосування залежить від майнового стану сторони, про який суду ніяких даних не було надано.

За такого питання щодо сплати судового збору належить вирішити при ухваленні судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту дев'ять частини першої статті Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Отже з позивача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 352,40 грн. (1762 х 0,2).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 04.01.2019 року