Єдиний унікальний номер № 616/757/18
Провадження № 2/616/20/19
„08" січня 2019 року Великобурлуцький районний суд
в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.
за участю секретаря ШЕГДА В.М.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він на праві приватної власності має квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За зазначеною адресою зареєстрований його мати - ОСОБА_3 та батько - ОСОБА_2, який з 2007 року в квартирі за вказаною адресою не проживає. У добровільному порядку знятись з місця реєстрації проживання відповідач на даний час не бажає. Позивач вказує, що таке становище порушує його права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію.
Позивач ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, на адресу суду надав письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.64).
Відповідач ОСОБА_2 тричі в судові засідання не з'явився з невідомих суду причин, у встановлений судом строк належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, на його адресу були направлені судові повістки (а.с.39-40, 51, 61) та через розмішення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.42-43, 49-50), на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотань та заяв від ОСОБА_2 не надходило, тому суд вважає можливим розглядати справу за його відсутності.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь -якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 23 квітня 2016 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що також підтверджується технічним паспортом на житло, в якому вказано власником ОСОБА_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 58008444 від 23.04.2016 (а.с.07, 10, 13-14).
Згідно з довідкою, виданою виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 29 серпня 2018 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має наступний склад сім'ї: мати - ОСОБА_3(а.с.20).
Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 29 серпня 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але з 2007 року за даною адресою не проживає (а.с.21).
Відповідно до актів - обстеження від 28 вересня 2015 року та від 29 серпня 2018 року, при обстеженні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 засвідчено, що за вказаною адресою зареєстровані власник квартири ОСОБА_1, мати - ОСОБА_3 та батько - ОСОБА_2, але останній за цією адресою з 2007 року не проживає (а.с.22-23).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин.
Даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинилися перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, відповідно до викладеного, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.156 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 206, 263-265, 280-282 ЦПК України, районний суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Тимофіївка Гадяцького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця смт. Приколотне, Великобурлуцького району, Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 к.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець смт. Приколотне Великобурлуцького району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с. Тимофіївка, Гадяцького району, Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 січня 2019 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ