ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у травні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку виниклу заборгованість за кредитним договором /т.І, а.с.1-2/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 124 000 долари США на строк до 07 лютого 2010 року. 29 травня 2013 року було укладено додатковий договір №1, згідно якого сума заборгованості, що виникла за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшена на 150 421,87 доларів США, а саме: відсотки в розмірі 84 315,91 долар США, пеня в розмірі 66 105,96 доларів США. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконував, в зв`язку з чим станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість в сумі 214 316,88 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту в сумі 63 846,10 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 48,91 долари США, пені в сумі 150 421,87 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, що була стягнута за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року в розмірі 155 566,33 долари США, з яких: 75 304,15 доларів США заборгованості за кредитом, 50 151,60 доларів США заборгованості по процентам, 30 110,58 доларів США пеня. Отже заборгованість до стягнення складає 120 311,29 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, що за курсом НБУ становить 2 753 925, 43 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором також було укладено договір поруки із ОСОБА_2 Відповідно до умов договору відповідачам було направлено вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, яка останніми була залишена без задоволення. Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач остаточно просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у вигляді нарахованої пені в сумі 120 311,29 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 753 925, 43 грн.

У січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання поруки припиненою /т.ІІ, а.с.205-212/.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтуванні тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року, ухваленого у цивільній справі №2-4683/11 між тими самими сторонами, яке набрало законної сили, вже стягнуто з нього, як поручителя основну суму боргу, відсотки та штрафні санкції. На підставі вказаного рішення банк не подавав виконавчий лист для примусового виконання та таким чином втратив право на стягнення за договором ще на початку 2013 року. Не дивлячись на це, банк в 2015 році подав нову позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 лютого 2007 року до Братського районного суду Миколаївської області, рішенням якого від 01 червня 2016 року з нього знов було стягнуто заборгованість за кредитним договором та штрафні санкції. Також зазначив, що позичальник припинив здійснювати періодичні платежі відповідно до графіку погашення кредиту в березні 2009 року. Проте, з позовом до суду банк вперше звернувся в березні 2010 року. Таким чином, в силу ст.559 ЦК України в зв`язку з порушенням банком строків для пред`явлення до нього вимоги, як до поручителя, порука є припиненою. 29 травня 2013 року банк та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №1, яким суттєво змінили умови кредитного договору від 07 лютого 2007 року. Вважаючи, що попередній договір поруки від 07 лютого 2007 року є припиненим, він погодився надати нову поруку та уклав договір поруки від 29 травня 2013 року. Останній платіж згідно графіку погашення кредиту позичальником за додатковим договором №1 від 29 травня 2013 року було здійснено в червні 2014 року. Позов про стягнення заборгованості до нього, як поручителя банком було пред`явлено в травні 2015 року. З урахуванням наведеного, посилаючись на те, що банк не пред`явив до нього вимоги у строки та порядку, передбачені законом, після виникнення прострочення по сплаті чергового платежу на протязі шести місяців з дня виникнення прострочки, позивач за зустрічним позовом просив визнати припиненою поруку, надану за договорами поруки від 07 лютого 2007 року та від 29 травня 2013 року.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року відмовлено в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та відмовлено в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 /тІІ, а.с.208-212/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які банк посилалася у своїй позовній заяві /т.ІІ, а.с.214-216/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (після зміни найменування АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007-20, за умовами п.п.1.1,1.3,3.1 якого останній було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 124 000 долари США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних та терміном повного погашення кредитної лінії 07 лютого 2010 року.

Додатком №1 до вказаного договору сторонами було погоджено графік погашення кредиту та процентів у вигляді щомісячних платежів.

Також 07 лютого 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2007/020/1, згідно умов п.2 якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за вказаним вище кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року у цивільній справі №2-4683/11 було частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2007-020 від 07 лютого 2007 року.

Зокрема, вказаним судовим рішенням стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №2007-020 від 07 лютого 2007 року, що виникла станом на 25 липня 2011 року, у вигляді заборгованості по кредиту в сумі 75 304,15 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 50 151,60 долари США, пені в сумі 30 110,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 240 439,25 грн.

Також стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» заборгованість за кредитним договором в сумі 200 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року вищезазначене рішення суду першої інстанції від 15 листопада 2011 року було змінено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №2007-020 від 07 лютого 2007 року в сумі 1 240 439,25 грн., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 600 452,70 грн., за процентами в сумі 399 893,81 грн., пені в сумі 240 092,73 грн., з урахуванням 200 грн. за які поручилось ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» заборгованість за кредитним договором в сумі 200 грн. В частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» в задоволенні позову відмовлено.

29 травня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №2007-020 від 07 лютого 2007 року, яким сторонами, окрім іншого, було узгоджено, що сума заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цього додаткового договору зменшена на 150 421,87 долари США, а саме: відсотки в розмірі 84 315,91 долари США, пеня в розмірі 66 105,96 доларів США. Дата остаточного погашення заборгованості за договором встановлена до 28 травня 2023 року, процента ставка за користування кредитом - в розмірі 0,12% річних.

Погашення заборгованості визначено згідно графіку платежів, що є додатком №2 до кредитного договору №2007-020 від 07 лютого 2007 року.

Також 29 травня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2007-020/DP1, згідно п.1.1 якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №2007-020 від 07 лютого 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит з лімітом 75 246,27 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% річних, на строк до 28 травня 2023 року.

Згідно п.1.2 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за вказаним вище кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року у цивільній справі №471/18/16-ц було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №2007-020 від 07 лютого 2007 року в сумі 1 000 грн.; з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість в сумі 127 844,23 долари США, що в еквіваленті становить 2 997 947,10 грн.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року зазначене вище рішення від 01 червня 2016 року було скасоване в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості в сумі 127 844,23 долари США., що в еквіваленті становить 2 997 947,10 грн. та провадження по справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

З наведених судових рішеннях вбачається, що звертаючись до Братського районного суду Миколаївської області з позовними вимоги банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за даним кредитним договором, що виникла станом на 08 грудня 2015 року та становила 127 886,87 доларів США, що в еквіваленті складає 2 998 947,10 грн., з яких: 63 846,10 доларів США - заборгованість за кредитом, 90,77 доларів США - заборгованість по процентам, 63 950 доларів США - пеня.

Тобто, станом на 08 грудня 2015 року банком була нарахована пеня в сумі 63 950 доларів США, яка відповідно до рішення Братського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року у цивільній справі №471/18/16-ц, з урахуванням ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, була стягнута з відповідача ОСОБА_2

Разом з цим, звертаючись з позовними вимогами у даній цивільній справі банком заявляється до стягнення пеня в сумі 120 311,29 доларів США, розрахована станом на 28 квітня 2015 року, що майже вдвічі більше за суму пені, розраховану станом на більш пізній термін 08 грудня 2015 року згідно пред`явленого позову до Братського районного суду Миколаївської області.

Крім того, згідно наданого до позову розрахунку вбачається, що пеня почала нараховуватись банком з 10 лютого 2009 року. При цьому, в графі «загальний залишок пені за порушення строків розрахунків», з урахуванням погашень пені, вказаних в графі «сума погашеної пені», станом на 22 травня 2013 року вказано залишок непогашеної пені в розмірі 65 652,05 доларів США.

Поряд з цим, в графі «сума пеня за порушення строків розрахунку» зазначено, що за період з 22 травня 2013 року по 29 травня 2013 року, тобто на день укладання додаткового договору №1 від 29 травня 2013 року до кредитного договору №2007-020 від 07 лютого 2007 року, банком була нарахована пеня в розмірі 84 769,82 долари США. А в графі «загальний залишок пені за порушення строків розрахунків» станом на 29 травня 2013 року загальна заборгованість за пенею зазначена в розмірі 150 421,87 доларів США, який в подальшому залишався незмінним.

Таким чином, нарахування банком пені за період з 22 травня 2013 року по 29 травня 2013 року в розмірі 84 769,82 долари США не відповідає умовам як основного кредитного договору №2007-020 від 07 лютого 2007 року, так і умовам додаткової угоди №1 від 29 травня 2013 року, в частині встановлених в них розмірів пені, порядку та строків її нарахування.

За наведених обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги надані банком розрахунки заборгованості за кредитним договором, оскільки вони суперечать узгодженим між сторонами умовам договору та встановленій сумі заборгованості судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, апеляційний суд виходить з того, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Докази, які банк повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Отже, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст..76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог.

Таким чином, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону, оскільки вирішуючи спір між сторонами, суд в достатньому повному об`ємі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін, давши їм належну правову оцінку.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

В силу ст.367 ЦПК України рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в межах заявлених позовних вимог банку, в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров