КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Білич І.М.,

суддів Панченка М.М, Іванченка М.М.

при секретарі Масловській К.І.

за участю: заінтересованих осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Кондратенко О.О.,

у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким:

- усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , частка якої належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися до місця проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань 100 м.;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися до місця проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань 100 м.

Обгрунтовуючи заяву тим, що він, його дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми проживають у квартирі АДРЕСА_1 1 / 5 частин якої належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. З боку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до нього з 2012 року проявляється агресивна поведінка, яка виражається у фізичному та психологічному домашньому насильстві. Агресивна поведінка заінтересованих осіб змусила заявника переїхати з указаної квартири до дачного будинку в Житомирській області. Після його від`їзду були замінені замки в квартирі у зв`язку з чим він не має змоги повернутись до квартири. Він неодноразово звертався до правоохоронних органів за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень та викрадення речей, у зв`язку з чим було відкрито кримінальні провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення вимог заяви в повному обсязі. Посилаючись на те, що він не проживає у спірній квартирі саме у зв`язку з агресивною поведінкою заінтересованих осіб. Також не погоджується з твердженням суду про непорушність права власності, оскільки Законом України «Про запобігання і протидію домашньому насильству» пріоритет надається безпеці постраждалої особи незалежно від майнових прав осіб щодо спільного житла.

У судовому засіданні заінтересовані особи не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Заявник, будучи повідомленими про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явився двічі. Подаючи заяву до суду про неможливість явки посилався на хворобу та надання в подальшому довідок на підтвердження зазначених обставин. Однак, такі довідки до суду не надходили ( а.с. 86, 106).

Колегія суддів визнає неповажними причини неявки представника заявника в судове засідання, виходячи з того, що викладені в клопотанні про відкладення розгляду справи від 12 листопада 2019 року підстави не були підтверджені належними та допустимими доказами ( а.с.106).

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності незявившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявник ОСОБА_3 є батьком заінтересованої особи ОСОБА_1 та тестем заінтересованої особи ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 грудня 2008 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної власності належить: ОСОБА_5 (дружина заявника, мати - ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (батько ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (донька ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 (онук заявника), ОСОБА_8 (онук заявника) в рівних частках кожному.

У квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 .

Такожу вище зазначеній квартирі проживає, та не зареєстрований ОСОБА_4 .

Сам ОСОБА_3 вказував, що уквартирі не проживає з 2014 року по теперішній час.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності в матеріалах справи доказів про вчинення домашнього насильства щодо заявника. Зазначаючи при цьому,що обставини, викладені в заяві стосуються саме ОСОБА_5 ( дружини заявника), а не заявника ОСОБА_3 , який в спірній квартирі не проживає з 2014 року.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відтак, базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, поширюється на таких осіб, зокрема, мати ( батько) або діти одного з подружжя ( колишнього подружжя) та інший з подружжя ( колишнього подружжя).

Відповідно п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати у місці спільного проживання ( перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи ; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч.ч.3,4 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18.

Разом з тим, як об`єктивно встановлено судом першої інстанції, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник до суду не надав. Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 надав копії витягів з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень вбачається, що 22 вересня 2016 року внесено відомості по заяві ОСОБА_5 за фактом нанесення умисних легких тілесних ушкоджень (ч.1 ст.125 КК України), а 14 липня 2017 року внесено відомості по заяві ОСОБА_5 за фактом вчинення крадіжки(ч.1 ст.185 КК України).

Разом з тим, відомості викладені в указаних заявах стосуються саме ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 , який є заявником в даному провадженні ( а.с.7, 11 -18).

Крім того, заінтересованим особам про підозру у вчиненні вказаних правопорушень не повідомлялося, до адміністративної чи кримінальної відповідальності в будь-якому вигляді за вказаними фактами вони не притягалися, будь-яких доказів на підтвердження нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень або вчинення психологічного насильства з боку ОСОБА_1 або ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

ОСОБА_3 , як було встановлено судом першої інстанції, з 2014 році не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що заінтересованими особами по відношенню до заявника чиниться будь-яка з форм домашнього насильства, передбачена статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Підстав вважати про наявність ризиків настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що у зв'язку з агресивною поведінкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також через заміну вхідних замків, він не може повернутися до власної квартири, не може підтверджувати факт вчинення заінтересованими особами домашнього насильства. Однак, свідчить про наявність між сторонами спору який може бути предметом іншого судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: