Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 159/1264/16-ц

провадження № 61-21463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави,

відповідачі: Зеленська сільська рада Ковельського району Волинської області, ОСОБА_1 ,

третя особа - реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області звернувся до суду з позовом до Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_1 , третя особа - реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради щодо надання безоплатно у власність земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним та повернення земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 березня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17 квітня 2015 року № 5.122 їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд безоплатно у приватну власність за рахунок земель Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, ненаданих у власність чи користування, орієнтовною площею 0,10 га за вказаною нею у заяві адресою.

Рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року № 45/16 на підставі поданої ОСОБА_1 заяви затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, та надано відповідачу у приватну власність указану земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:0855).

На підставі рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року № 45/16 право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0855) зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 08 вересня 2015 року. Цього ж дня реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області відповідачу видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку (серія та номер свідоцтва 43469445). Грошова оцінка вищеназваної земельної ділянки становить 40 740 грн.

Однак, рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7 ОСОБА_1 надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, земельну ділянку площею 123 кв. м по АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення та рішення Ковельської міської ради Волинської області від 12 серпня 1999 року № 11/9 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2000 року, згідно якого відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0973 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована у АДРЕСА_2 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1319.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 двічі скористалась правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто отримала вказані земельні ділянки у власність безоплатно, на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України.

Ураховуючи викладене, заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17 квітня 2015 року № 5.122 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»; визнати незаконним та скасувати рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою»; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 24242431 від 08 вересня 2015 року, запис про право власності від 08 вересня 2015 року № 11082991; визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер НОМЕР_1 , видане ОСОБА_1. реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 08 вересня 2015 року недійсним; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути у комунальну власність земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 40 740 грн, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0855).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року позов заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17 квітня 2015 року № 5.122 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд безоплатно у приватну власність за рахунок земель Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 0,10 га у АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року № 45/16 «Про затвердження проекту землеустрою», згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 та вирішено надати у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 загальною площею 0,10 га.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 24242431 від 08 вересня 2015 року, запис про право власності від 08 вересня 2015 року № 11082991.

Визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер НОМЕР_1 , видане ОСОБА_1 . реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 08 вересня 2015 року, недійсним.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у комунальну власність земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 40 740 грн, розташовану у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:001:0855).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 двічі скористалась правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто отримала вказані земельні ділянки у власність безоплатно, на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України.

Оскільки частиною четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, а відповідач ОСОБА_1 своє право на одержання земельної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної приватизації використала, отримавши у власність земельну ділянку на підставі рішення Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7, тому відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд безоплатно у приватну власність за рахунок земель Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 0,10 га у АДРЕСА_1 суперечить вимогам чинного законодавства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року у вказаній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що, звертаючись до суду, позивач у своїх позовних вимогах просив суд задовольнити позов, виходячи з того, що у 2005 році відповідач ОСОБА_1 вже скористалась своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки площею 690 кв. м по АДРЕСА_2 на підставі рішення Ковельської міської ради Волинської області від 06 жовтня 2005 року № 34/9, а тому отримання відповідачем земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на підставі рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17 квітня 2015 року № 5.122 є незаконним і суперечить частині четвертій статті 116 ЗК України. Проте, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказував на те, що відповідачу ОСОБА_1 до надання спірної земельної ділянки рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7 було надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, земельну ділянку площею 123 кв. м по АДРЕСА_2 . Таким чином, суд, ухвалюючи рішення, вийшов за межі заявлених позивачем вимог, оскільки неправомірність отримання спірної земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 оспорювалась з підстав отримання раніше безоплатно земельної ділянки площею 690 кв. м по АДРЕСА_2 , а не по АДРЕСА_2 , площею 123 кв. м. При ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права, вийшовши за межі заявлених позивачем вимог, а саме - фактичних підстав позову, що є порушенням вимог частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року і підставою для скасування ухваленого у вказаній справі рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Волинської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що Ковельським міськрайонним судом Волинської області встановлено, що рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7 ОСОБА_1 надано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у межах норм земельну ділянку, площею 123 кв. м, по АДРЕСА_2 . На підставі вказаного рішення та рішення Ковельської міської ради Волинської області від 12 серпня 1999 року за № 11/9 (придбання земельної ділянки, площею 850 кв. м, у АДРЕСА_2 на аукціоні) ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2000 року, згідно з яким вона є власником земельної ділянки 0,0973 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована у АДРЕСА_2 . Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1319. Наведені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, що містяться у матеріалах цивільної справи, зокрема, матеріалами технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, надану ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку у АДРЕСА_2 .

Крім того, прокурор зазначав, що письмові докази на підтвердження фактичних обставин справи та заявлених позовних вимог подано до початку розгляду справи по суті, зокрема при вирішенні питання судом про вжиття заходів забезпечення позову в суді першої інстанції. Також, ОСОБА_1 особисто подала до Апеляційного суду Волинської області як додатки до апеляційної скарги два архівні витяги з рішень Ковельської міської ради Волинської області від 12 серпня 1999 року № 11/9 щодо придбання земельної ділянки, площею 850 кв. м, у АДРЕСА_2 та від 11 квітня 2000 року № 17/7 щодо отримання безоплатно у власність земельної ділянки, площею 123 кв. м, у АДРЕСА_2 , чим визнала та підтвердила наявність подвійної безоплатної приватизації земельної ділянки.Таким чином, суд апеляційної інстанції, зазначаючи про вирішення справи судом першої інстанції поза межами позовних вимог, безпідставно ототожнив поняття «підстав позову» з поняттям «меж заявлених позовних вимог та доведенням їх на підставі доказів сторін». Відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору у вказаній справі процесуальних порушень не допущено.

В обґрунтування позовних вимог прокурором покладено саме наявність факту безоплатної приватизації земельної ділянки комунальної власності відповідачем ОСОБА_1 вдруге (повторно) по одному і тому ж виду використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що прямо заборонено частиною четвертою статті 116 ЗК України. Наведена підстава підтверджена у судовому засіданні належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах цивільної справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Ковельського міськрайонного суду Волинської області зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року указану справу призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вона посилалась на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, у своїх висновках вказував на те, що вона, двічі скориставшись правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, отримала вказану земельну ділянку у власність по АДРЕСА_1 з порушенням частини четвертої статті 116 ЗК України, якою визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, проводиться один раз по кожному виду використання, оскільки вже скористалась раніше своїм правом на отримання безоплатно земельної ділянки у власність. Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду справи земельна ділянка площею 690 кв. м по АДРЕСА_2 їй не належить і ніколи не належала, що виключає підстави для задоволення позову, у зв`язку з чим вважала касаційну скаргу прокуратури необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі заяви ОСОБА_1 від 18 березня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 . Рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 17 квітня 2015 року № 5.122 відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд безоплатно, у приватну власність за рахунок земель Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, не наданих у власність чи користування орієнтовною площею 0,10 га у АДРЕСА_1 .

Рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року № 45/16 на підставі поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, та надано відповідачу у приватну власність вказану земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:0855).

На підставі рішення Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області від 20 серпня 2015 року № 45/16 право власності відповідача ОСОБА_1 на указану земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 області зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 08 вересня 2015 року (08 вересня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер 24242431) (а. с. 18-19 т. 1).

08 вересня 2015 року реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області відповідачу видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку (серія та номер свідоцтва 43469445). Грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки становить 40 740 грн.

Рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7 ОСОБА_1 надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, земельну ділянку площею 123 кв. м по АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення та рішення Ковельської міської ради Волинської області від 12 серпня 1999 року № 11/9 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2000 року, згідно якого відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0973 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована у АДРЕСА_2 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1319 (а. с. 15 т. 3).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга заступника прокурора Волинської області підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 двічі скористалась правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто отримала вказані земельні ділянки у власність безоплатно, на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України.

Оскільки частиною четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, а відповідач ОСОБА_1 своє право на одержання земельної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної приватизації використала, отримавши у власність земельну ділянку на підставі рішення Ковельської міської ради Волинської області від 11 квітня 2000 року № 17/7, тому відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд безоплатно у приватну власність за рахунок земель Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 0,10 га у АДРЕСА_1 суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув увагу на те, що встановлені обставини у справі підтверджуються належними письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах цивільної справи, зокрема, матеріалами технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, надану ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку у АДРЕСА_2 . При цьому неправильно послався на те, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в обґрунтування позовних вимог прокурор послався на наявність факту безоплатної приватизації земельної ділянки відповідачем вдруге (повторно) по одному і тому ж виду використання - для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд, що прямо заборонено частиною четвертою статті 116 ЗК України, що і було предметом доведення у межах заявлених прокурором зазначених позовних вимог.

Письмові докази на підтвердження фактичних обставин справи та заявлених позовних вимог подано до початку розгляду справи по суті, зокрема, при вирішенні питання судом про вжиття заходів забезпечення позову в суді першої інстанції. Також, ОСОБА_1 особисто подала до Апеляційного суду Волинської області як додатки до апеляційної скарги два архівні витяги з рішень Ковельської міської ради Волинської області від 12 серпня 1999 року № 11/9 щодо придбання земельної ділянки з аукціону, площею 850 кв. м, у АДРЕСА_2 та від 11 квітня 2000 року № 17/7 щодо отримання безоплатно у власність земельної ділянки, площею 123 кв. м, у АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог прокурором вказано саме наявність факту безоплатної приватизації земельної ділянки комунальної власності відповідачем ОСОБА_1 вдруге (повторно) по одному і тому ж виду використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що прямо заборонено частиною четвертою статті 116 ЗК України.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року скасувати, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович