11.07.2019 Єдиний унікальний номер 205/3686/19
Провадження №2/205/1856/19
11 липня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Шавули В.С.
за участю секретаря Далакян Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, -
24 квітня 2019 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів (а.с.1-2), в якому посилаючись на викладені обставини просить суд розірвати договір №26-0219 між нею та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути із відповідача на її користь 14 637,37 грн. сплаченої за виконання робіт, 625,50 грн. - пені та 10 000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження (а.с.18).
Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України.
Позивач до суду надала письмову заяву, в якій просить вимоги позову задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.29).
Відповідач письмових заяв та відзиву на позов до суду не надавав. Крім того, до суду повернулись конверти із відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв`язку із порушенням його виконання.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.
В ході судового розгляду справи встановлено, що 26 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Вірою ОСОБА_3 укладено договір №26-0219, відповідно до умов якого виробник виготовляє та продає, а покупець купує товар в асортименті, а саме: кухню, вартістю 20 850,00 грн., яку погодили сторони (а.с.5,6).
В п.3.1. договору визначено, що замовник зобов`язаний здійснити передоплату за товар в розмірі не менше 75% від суми договору в касу виробника або 100% на його розрахунковий рахунок. Суму авансу сторони визначили у розмірі 14 600,00 грн. , а залишок в 6 250,00 грн.
Строк поставки товару до 27.03.2019 року (п.3.2. Договору).
Позивач зазначає, що 26 лютого 2019 року її син ОСОБА_4 здійснив оплату авансу за товар на картковий рахунок, вказаний у договорі.
За правилом, встановленим ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Так, відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зауважує, що позивачем не зважаючи на покладений на нього ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування, не надано жодних належних та достатніх доказів того, що саме між нею та відповідачем укладено договір №26-0219 від 26.02.2019 року, так як сторонами в ньому зазначені ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (без зазначення прізвища, паспортних даних та РНОКПП), що унеможливлює суд встановити факт укладення між ними вказаного договору. Окрім того, кошти, які позивач просить стягнути на свою користь перераховано взагалі іншою особою, яка не є стороною спірного договору та учасником справи, на користь ОСОБА_7 , яка також не являється стороною договору та учасником справи. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними та недоведеними.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить із наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Як зазначено в п.3 Постанови від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.
Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Так, зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки саме по собі посилання позивача на те, що їй завдано таку шкоду не може бути достатньою підставою для її стягнення. Крім того, не доведено жодними доказами причинно-наслідкового зв`язку того, що саме відповідачем їй завдано моральної шкоди.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, за своїм власним переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим, безпідставними та недоведеними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 15-16, 509, 526, 570, 625 ЦК України, ст.ст.2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 272 ЦПК України, суд, ?
У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22 липня 2019 року.

Суддя: В.С. Шавула