Справа № 493/1075/19
Провадження № 2-о/493/62/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді Мясківської І.М.,

присяжних Гужанської Л.М.,

Толмаченка В.Г.,

при секретарі Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за заявою Балтської міської ради Одеської області про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2019 року представник Балтської міської ради Одеської області міський голова Мазур С.С. звернувся до Балтського районного суду Одеської області з заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатною та ОСОБА_2 її призначення опікуном.

В обґрунтування своїх уточнених вимог зазначив, що на території АДРЕСА_1 , з 2010 року зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана особа перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «Органічний бердовий розгляд» з 1998 року та являється інвалідом ІІ групи, догляд за якою здійснювала її мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 перестала приймати ліки, відмовлялась обстежуватись у лікаря, внаслідок чого хвороба почала прогресувати. З березня 2019 року вона почала поводити себе неадекватно, агресивно, при втручанні працівників поліції ОСОБА_1 було госпіталізовано до Балтської ЦРЛ, а 10.05.2019 року за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_5 ОСОБА_1 була госпіталізована до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через наслідки хвороби, вона може цим самим поставити себе у скрутний стан, стати жертвою недобросовісних людей та/або становити загрозу життю та здоров`ю мешканців с. Мирони Балтського району одеської області.

Представник Балтської міської ради Одеської області Голишева Т.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши свідка, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 3), та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

З довідки Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ № 055423 від 12.06.2002 року (а.с. 5) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється інвалідом ІІ групи безстроково.

Згідно висновку судово-психіатричних експертів № 278 від 10.07.2019 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді «Органічного маячного (шизофреноподібного) розлад», (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F06.2 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 33-35).

Судом було заслухано свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що майже 11 років назад в село Мирони Балтського району Одеської області приїхала ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка її лікувала та здійснювала догляд, так як ОСОБА_1 хворіла . ОСОБА_9 померла 6 років тому, і за відсутності лікування хвороба ОСОБА_1 почала прогресувати, внаслідок чого остання підпалила свій будинок. З її агресивною поведінкою до неї ніхто не хоче йти на допомогу, тому вона вважає за необхідним призначити опікуном недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка працює в будинку-інтернаті, має досвід та між ними склалися добрі відносини.

Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до пункту (е) частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше як у випадках і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у разі законного затримання психічнохворих.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу): системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (пункт 2.2 згаданого рішення). Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (пункт 2.3 згаданого рішення).

Відповідно до частини першої статті 298 ЦПК України встановлено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, із зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Враховуючи, що судом встановлено факт хронічного стійкого психічного розладу у ОСОБА_1 , внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає за необхідне визнати її недієздатною.

Вирішуючи питання про призначення опікуна ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою, у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

В силу ч. 3, 4 ст. 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність заяви про визнання недієздатною ОСОБА_1 та призначення їй опікуна ОСОБА_2 , в зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 89, 258, 259, 263-5, 268, 272, 300, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву Балтської міської ради Одеської області про визнання особи недієздатною та призначення опікуна - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - недієздатною.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , опікуна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 25.11.2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ - СУДДЯ

ПРИСЯЖНІ