Справа № 214/4659/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

18 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, при заочному розгляді, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року представник позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; виселити з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення осіб, які незаконно в цій квартирі проживають.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: адресою: АДРЕСА_2 . На теперішній час позивач перебуває на заробітках за межами України та йому було повідомлено, що до його квартири потрапили невстановлені особи, які мешкають у цій квартирі. Ключів від квартири він нікому не лишав, проживати у квартирі нікому не дозволяв, отже особи, які проживають у квартирі потрапили до неї протиправно. У квартирі крім позивача та його доньки ОСОБА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , який є сином колишньої дружини позивача - ОСОБА_5 . У зв`язку із реєстраціює відповідача в квартирі він позбавлений можливості розпоряджатись своєю власністю, повинен сплачувати більше грошей за комунальні послуги, а відповідач не сплачує за комунальні послуги та добровільно не бажає знятись з реєстраційного обліку. Відповідач не проживає у спірній квартирі більше року,отже згідно ст. 405 ЦК України, втратив право користування житлом. Крім того, у спірній квартирі проживають невстановлені особи, дозвіл на проживання яких позивач не надав та вимоги в даній частині будуть уточнені, оскільки позивачу невідомо хто саме проживає в його квартирі. У зв`язку з цим він як власник не може в повній мірі користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, він змушений звернутись з позовом до суду.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження та продовжено розгляд спарив за правилами загального позовного провадження (т.2 а.с.224).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 240.05.2019 року первісна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , законним представником якої є ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю, розподілу спільного сумісного майна подружжя в натурі залишена без розгляду.

Розгляд позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення з житлового приміщення - продовжено в порядку, попередньо визначеному судом згідно ЦПК України за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.11.219 року позовні вимоги до ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 правом на участь в судовому засіданні не скористались, представник ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, відзив на позов не подав.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що у судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., належної йому на підставі Договору міни від 15.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №13985 (т.1 а.с. 7-8) .

Як вказував позивач, що підтверджується відповіддю з адресно-довідкового органу (т. 1 а.с.31) в житловому приміщенні значиться зареєстрованим з 28.10.2005 року та по теперішній час ОСОБА_2

Дослідженням зміст позовних вимог та наявних доказів судом встановлено, що відповідач є сином колишньої дружини ОСОБА_5 , вказані обставини вказані у позовній заяві.

Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між позивачем - власником житла та ОСОБА_2 , який є сином його колишньої дружини, що вони склались між дійсним власником та не членом його сім`ї, оскільки відповідач не є його родичем або членом сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Крім того, відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає більше року, доказів щодо проживання суду не надано відповідачем, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи права ОСОБА_1 , тому суд приходить до висновку про можливість визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Стосовно вимоги позивача ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення особам, які незаконно в цій квартирі проживають, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до положень ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Однак, в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт проживання, самоправного зайняття приміщення невстановленими особами у спірній квартирі АДРЕСА_1 . Більш того вказані позовні вимоги є неконкретизованими без зазначення відповідачів.

Так, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення осіб, які незаконно в цій квартирі проживають, слід відмовити, у зв`язку із їх недоведеністю.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідача на її користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5, 10, 12,13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 274, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення з житлового приміщення - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення суду складено та підписано 18.11.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.