22-ц/804/3008/19
266/3897/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/3897/19

Номер провадження 22-ц/804/3008/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст судового рішення складений 19 серпня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя,

В с т а н о в и в:

В липні 2019 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити між сторонами спільне майно, виділивши позивачу квартиру АДРЕСА_1 , відповідачу виділити легковий автомобіль марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В мотивування позову зазначила, що 05 квітня 2019 року шлюб між сторони розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , 2014 року народження. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Під час шлюбу придбано майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності: автомобіль марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за позивачем, ринкова вартість якого відповідно до аналітичної довідки складає 361000 грн. та трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 м?, жилою площею 47,5 м?, ринкова вартість якої відповідно до аналітичної довідки складає 451000 грн., яка зареєстрована за відповідачем. Відповідач забезпечений житлом та як моряк має високий рівень доходу. Позивач просила відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із спільного майна, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка залишається проживати з нею.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 47,5 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майно набуте під час шлюбу: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Mazda», 2016 року випуску; поділити вказану квартиру, визнавши за кожним право власності на ? її частину; визнати рівними ідеальні частки подружжя у вказаному автомобілі, визнавши за кожним право власності на ? частину автомобіля; вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат судового збору за подання апеляційної скарги 1152 грн., витрати на правничу допомогу 6000 грн.

Зокрема вказав, що не відповідає дійсності зазначення в рішенні суду про клопотання щодо визнання позову в повному обсязі, оскільки він з таким клопотанням не звертався до суду, в період розгляду справи не перебував на території України, та не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Судом не зазначено в рішенні мотивів та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя в спільному майні.

Вказує, що позивач в спірній квартирі не проживає з часу розірвання шлюбу, фактично створила нову сім`ю та мешкає за іншою адресою, залишила в себе спільне заощадження в сумі 18000 дол. США.

Судом не враховано час та джерело придбання майна, оскільки спірна квартира придбана частково за гроші від продажу батьківської однокімнатної квартири АДРЕСА_2 та за кошти, отримані відповідачем за роботу моряком на іноземних судах.

Судом безпідставно виділено на користь відповідача автомобіль «Mazda», оскільки його було придбано за власною ініціативою позивача за спільні кошти.

Вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його обґрунтованість, законність та ухвалення на підставі всебічно досліджених доказів у справі.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності відповідача, який в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та за участю його представника (а.с.111).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , заперечення позивачки ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02 лютого 2012 року, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 05 квітня 2019 року. Під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу сторони не досягли згоди про поділ спільного сумісного майна подружжя. Майно подружжя, придбане за час знаходження в шлюбі, складається з автомобіля «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , вартість якого складає 361 000 грн. та квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 47,5 кв.м, загальною площею 64,6 кв.м., ринкова вартість 451 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 мешкає в спірній квартирі спільно з дитиною ОСОБА_6 та від відповідача надійшло клопотання про визнання позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин суд прийшов до висновку про виділення на користь позивачки нерухомого майна, враховуючи інтереси дитини, та про обґрунтованість виділення на користь відповідача автомобіля.

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись, з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2, 5, 6 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає повністю.

Обгрунтовуючи рішення, суд першої інстанції послався на те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, викладене в його клопотанні.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він не був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, та не міг надати зазначене клопотання про визнання позову в повному обсязі, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції перебував в рейсі та працював на іноземному судні за межами України.

Зазначені доводи апеляційної скарги підтверджуються послужною книжкою моряка № 00184/2018/23, виданої 28 березня 2018 року, № бланку 0199658 та посвідченням особи моряка НОМЕР_3 , виданих на ім`я ОСОБА_2 , з яких вбачається, що ОСОБА_2 з 20 червня по 17 ІНФОРМАЦІЯ_1 року був влаштований на судно «MSC ROMA», іноземного судновласника, та знаходився за межами України (а.с.68-73).

В матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_2 позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки були повернуті до суду за закінченням строку зберігання (а.с.52), та не міститься доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Відсутнє в матеріалах справи і клопотання відповідача про визнання ним позову в повному обсязі, на яке послався суд в рішенні.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи положення пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, наведені вище доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

За положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 статті 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира частково була придбана за кошти, отримані від продажу квартири, яка належала батькові відповідача, останній між тим вважає, що вона є спільною з позивачкою сумісною власністю, в якій кожному із сторін належить ? частка.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 02 лютого 2012 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2019 року (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після припинення шлюбних відносин залишилась проживати разом із позивачкою (а.с.7).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області за реєстром № 1018, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 81, 82,), яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 травня 2015 року зареєстрована за відповідачем на праві власності за № 9847813 (а.с.120).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за власником ОСОБА_1 (а.с. 121).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Вказана обставина підтверджується сторонами по справі, спору щодо видів майна, яке підлягає поділу, між сторонами не існує.

За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Позивачка ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, ставить питання щодо збільшення її частки в спірній квартирі та виділі їй в порядку поділу спільного майна зазначену квартиру, а автомобіль виділити відповідачу, посилаючись на те, що з нею проживає малолітня дитина, а відповідач є моряком та забезпечений житлом.

Відповідно до частини 2 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

В силу вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційному суді позивачка не заперечувала ті обставини, що відповідач дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Доказів того, що відповідач ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 до апеляційної скарги та під час розгляду справи апеляційним судом, надано копії квитанцій про сплату аліментів на утримання малолітньої доньки в сумі 5000 грн. щомісячно, які він перераховував на ім`я позивачки (а.с. 75 78, 122), та позивач не посилається на те, що відповідач має заборгованість по аліментам, або на те, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Представник відповідача в апеляційному суді заперечував про те, що відповідач має інше житло, пояснив, що він лише залишився зареєстрованим у квартирі, яка на праві власності належить його батькам.

Доказів того, що відповідачу на праві власності належить будь-яке інше, крім спірної квартири, житлове приміщення, матеріали справи не містять і позивачем таких доказів під час розгляду справи апеляційним судом не надано.

Пленум Верховного Суду України у вказаній вище постанові №11 від 21 грудня 2007 року в пункті 30 роз`яснив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина 1 статті 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Отже, оскільки обставин, що мають істотне значення для справи, які б були підставою для збільшення частки майна ОСОБА_1 , не встановлено, доказів того, що відповідач має на праві власності інше, крім спірна квартира, житлове приміщення, не надано, її вимоги про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя, зокрема про виділення їй в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя квартири, а відповідачу автомобіля, задоволенню не підлягають.

Вирішення спору у запропонований позивачкою спосіб поділу спільного сумісного майна, не буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності (частина 9 статті 7 СК України), так як позбавить відповідача житла.

Не надано позивачем і доказів щодо дійсної вартості спірного майна, оскільки до матеріалів справи надані аналітичні довідки про ринкову вартість колісного транспортного засобу марки «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту станом на 13 червня 2019 року складає 361000 грн., та трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту станом на 13 червня 2019 року складає 451000 грн. (а.с.13 31).

Отже, оцінювачем у зазначених аналітичних довідках визначена ймовірна величина ринкової вартості спірного майна, а не дійсна ринкова вартість майна, як то вимагає діюче законодавство.

При цьому представник відповідача в апеляційному суді не погодився із зазначеною оцінкою, звернув увагу, що вона визначена без огляду спірного майна, аналітичним шляхом.

Оскільки неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, апеляційний суд дійшов висновку, що поділ спірної квартири та автомобіля між ними необхідно провести відповідно до ідеальних часток подружжя на вказане майно, розмір яких становить по ? частки в цьому майні для кожної сторони, без його реального поділу із залишенням вказаної квартири та автомобіля у їх спільній частковій власності.

Надходячи такого висновку, апеляційний суд також приймає до уваги наявність у позивачки посвідчення водія та обставини керування нею спірним автомобілем.

При цьому апеляційним судом не приймаються заперечення позивачки щодо неможливості спільного користування спірним майном, оскільки таких доказів суду не надано, крім того вона не позбавлена можливості в подальшому вирішувати питання про припинення права на частку у спільному майні, шляхом застосування положень статтей 364, 365 ЦК України.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 необхідно повести шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіля «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 за кожним.

У зв`язку з чим позовна заява ОСОБА_1 та апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачкою не було сплачено судовий збір.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 щодо поділу спільного сумісного майна задоволені в ? частині від загального розміру майна, з відповідача ОСОБА_2 , враховуючи положення статті 4 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 4060 гривень, що становить ? частку від ціни позову, на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 6090 грн. (а.с.100, 101), який, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та поділу майна подружжя, підлягає стягненню на його користь з позивача ОСОБА_1 .

До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідачем та його представником надані квитанція про сплату ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги 6000 грн., акт прийму передачі виконаних робіт та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (а.с.83, 127 - 129).

Проте, наданий представником відповідача на підтвердження сплати витрат на правову допомогу, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, містять перелік робіт, які виконані раніше адвокатом, а саме аналіз матеріалів справи, підготовка до судового засідання в апеляційному суді, ознайомлення з матеріалами справи, за виконання яких адвокатом визначено до сплати 2250 грн. Крім того, наведеному вище детальному описі зазначено про виконання робіт, пов`язаних з ознайомлення з ухвалою суду та складанням заяви про усунення недоліків, за виконання яких адвокатом визначено 250 грн, які не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки саме стороною відповідача неправильно був визначений розмір судового збору, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про часткову доведеність відповідачем ОСОБА_2 надання йому правової допомоги адвокатом, та вважає, що з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає стягненню 3500 грн (6000 грн 2500 грн).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Провести поділ спільного майна подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та на ? частину автомобіля «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та на ? частину автомобіля «Mazda 3», 2016 року випуску, тип кузову «седан», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) в дохід держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 4060 (чотири тисячі шістдесят) гривень на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 6090 (шість тисяч дев`яносто) гривень та у відшкодування витрат на правничу допомогу 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова