ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №589/784/19

Номер провадження 22-ц/816/5165/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року в складі судді Прачук О.В., постановленої у м. Шостка, повний текст якої складено 01 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив усунути перешкоди в користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї ОСОБА_1 , зобов`язавши його надати ключі від квартири.

Позов мотивовано тим, що відповідно до договору дарування від 07 грудня 2018 року він є власником квартири АДРЕСА_1 , однак, він не може потрапити до вказаного жилого приміщення через те, що в ній без реєстрації та належної правової підстави проживає відповідач ОСОБА_1 , який вселився з дозволу колишнього власника ОСОБА_4 і у нього знаходяться ключі від даної квартири.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

11 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сидорова Алла Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування квартири удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання договору дарування квартири недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані ним, що з серпня 1998 року по січень 2018 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , під час якого 05 січня 2001 року ними була придбана спірна квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено за нотаріально посвідченим договором дарування квартири від 05 січня 2001 року. У зв`язку із зазначеним, позивач за зустрічним позовом вважає, що оспорюваний договір дарування квартири від 05 січня 2001 року є удаваним, так як він сплатив за придбання вказаної квартири 2500 доларів США, тобто, дійсною правовою природою вказаного правочину є купівля-продаж. Крім того, посилаючись на обставини того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, з моменту набуття вказаної квартири і до дня звернення до суду із зустрічним позовом він безперервно в ній проживав та сплачував комунальні платежі, тому він вважає, що спірне нерухоме майно є його та ОСОБА_4 спільною сумісною власністю, як чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Відтак, на думку ОСОБА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір дарування спірної квартири від 07 грудня 2018 року є таким, що порушує його право власності на вказану квартиру і має бути визнаний судом недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд:

- встановити факт його проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з серпня 1998 року по січень 2018 року;

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 05 січня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Ломако С.П., зареєстрований в реєстрі за № 49 удаваним, а саме: договором купівлі-продажу даної квартири, з одночасним визнанням цієї квартири його з ОСОБА_4 спільною сумісною власністю;

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 07 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Сидоровою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1659 недійсним;

- відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зобов`язання надати ключі від дверей (а.с. 25-31).

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2019 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 05 вересня 2019 року позивач ОСОБА_3 насильно виселив його зі спірної квартири. За даним фактом він звернувся до правоохоронних органів і на підставі його заяви та ухвали слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2019 року були внесені відповідні відомості до ЄРДР. Крім того, він зазначив, що в місцевій газеті «Шанс» № 38 від 18 вересня 2019 року опубліковано об`яву про продаж спірної квартири за 13000 умовних одиниць. Посилаючись на існування обґрунтованих підстав вважати, що позивач може розпорядитися даною квартирою та відчужити її на користь інших осіб, що ускладнить або унеможливить виконання можливого рішення суду на його користь, відповідач просив суд вжити заходів забезпечення позову. Також, на думку відповідача, такий захід забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

До набрання законної сили остаточним судовим рішенням по суті спору у даній цивільній справі вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 .

Вказану ухвалу суду позивач ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що оскаржувана ухвала суду не містить мотивів щодо задоволення заяви про забезпечення позову, відсутня описова частина із зазначенням суті клопотання, у зв`язку з чим, на думку позивача, судом не дотримано вимог статті 260 ЦПК України. Щодо обґрунтування заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, то позивач зауважив, що він, як власник належної йому спірної квартири, потрапив до неї на законних підставах, в той час як відповідач у даній квартирі не зареєстрований і ніякого відношення до неї не має. Також позивач вказав, що в зв`язку з реєстрацією заяви про вчинення кримінального правопорушення його не допитували, підозри йому не вручали, тому вважає, що протиправність його дій з приводу потрапляння до своєї ж квартири не доведена. Крім того, на думку позивача, твердження відповідача про те, що він проживав у спірній квартирі спростовуються наявною заборгованістю за опалення та інші комунальні послуги на загальну суму 18479 грн 60 коп. Що стосується посилання відповідача на оголошення про продаж спірної квартири у газеті «Шанс», то позивач зауважив, що із зазначеного оголошення невідомо, яка саме квартира продається, а також у ньому вказані не його контактні дані.

Від інших учасників справи відзив чи письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 про залишення апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, відповідач послався на те, що 05 вересня 2019 року ОСОБА_3 примусово виселив його зі спірної квартири, в зв`язку з чим він не може потрапити до свого житла. Для підтвердження вказаних обставин він додав копію ухвали слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2019 року, якою зобов`язано прокурора Шосткинської місцевої прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 , поданої до Шосткинської місцевої прокуратури 09 вересня 2019 року, зареєстрованої за № 278 вх-19 та розпочати досудове розслідування (а.с. 63-64).

Крім того, як зазначив відповідач, у місцевій газеті «Шанс» № 38 від 18 вересня 2019 року та № 39 від 25 вересня 2019 року опубліковано оголошення про продаж квартири площею 78 кв.м, яка розташована на 5-поверсі 9-поверхового житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 59-61), тобто, спірної квартири, що може призвести до втрати спірного нерухомого майна внаслідок його відчуження.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, щоб вжиті заходи не перешкоджали господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є трикімнатна квартира загальною площею 78,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить позивачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 07 грудня 2018 року (а.с. 6-8).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна до вирішення справи по суті.

З урахуванням наведених обставин справи та аналізу законодавства, вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами щодо необхідності застосування такого заходу, що підтверджується фактичними обставинами справи та свідчить про обґрунтованість припущення вважати, що незастосування цього заходу може привести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову та в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваної ухвали суду не заслуговують на увагу колегії суддів, так як суд першої інстанції навів мотиви, з яких він виходив під час вирішення питання про забезпечення позову у обраний спосіб, які викладені в мотивувальній частині судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач, як власник квартири, правомірно потрапив до неї, в той час як відповідач ОСОБА_1 не зареєстрований у спірній квартирі і не має до неї ніякого відношення, а також про наявність заборгованості за сплату житлово-комунальних послуг, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, так як стосуються вирішення позовних вимог по суті. Натомість, сам позивач в апеляційній скарзі підтвердив факт того, що він вчинив дії, спрямовані на потрапляння до спірної квартири, про що відповідач вказав у заяві про забезпечення позову, підтверджуючи, тим самим, обставини того, що існують обґрунтовані підстави вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що із оголошення в газеті «Шанс» неможливо встановити, яка саме квартира продається також не заслуговують на увагу колегії суддів, ураховуючи, що інші оголошення з цієї ж газети також не містять номерів житлових будинків, в яких квартири виставлені на продаж. Водночас, беручи до уваги надані представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснення про те, що на запитання відповідача за номером телефону, вказаного в оголошенні, співробітник рієлторської компанії підтвердив, що квартирою, зазначеною в оголошенні, є саме спірна квартира АДРЕСА_1 , а також з огляду на технічні характеристики вказаного в оголошенні нерухомого майна, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що існує реальна загроза того, що об`єкт спору може бути втрачений.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко