Справа № 523/4067/19
Провадження №2/523/2726/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної в розмірі 46000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 55715,43 грн. посилаючись на те, що 10 травня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір зберігання, у відповідності до вимог якого позивач передав відповідачу - на відповідальне зберігання з 13.05.2018 року до 13.12.2018 року включно продукти харчування, миючі та гігієнічні засоби або гроші за товар, який знаходиться на зберіганні за ціною вказаною в акті приймання-передачі.

На виконання умов договору від 10.05.2018 року позивачем 28.06.2018 року було передано ОСОБА_2 товару по накладним на суму 33 860,00 грн., та на суму 17 335.00 грн.

20.12.2018 року позивач звернувся до відповідача щодо повернення товару, проте з`ясувалося, що повернути позивачу переданий товар вона не згодна, з причин відсутності даного товару. В порушені даного договору стало підставою звернення позивача до суду з вищевказаним позовом.

Матеріальну шкоду позивач визначає у розмірі вартості товару на суму 51195 грн.(сума боргу) + 1183,63 грн. (інфляційне збільшення) + 3080,12 грн. (штрафні санкції) + 256,68 грн. (3 відсотків річних), що становить загальну суму в розмірі - 55715,43 грн.

Моральну шкоду у розмірі 46000 грн. позивач обґрунтовує тим, що бездіяльність відповідача призвела до втрати заробітку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач у судову засідання просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що вона працювала у позивача не зберігачем товару а реалізатором, позивач забирав виручку не щодня а один раз в тиждень, не дозволяв виносити та зберігати в іншому місці грошові кошти які надійшли за реалізацію товару, гроші берігались без сейфу, в тумбочці стола. Зникли саме грошові кошти а не товар. Відповідач попросила позивача викликати працівників поліції, що не було зроблено.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.05.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір зберігання, у відповідності до вимог якого позивач передав відповідачу - на відповідальне зберігання з 13.05.2018 року до 13.12.2018 року включно, продукти харчування, миючі та гігієнічні засоби, перелік яких вказано в накладних (а.с. 9-11,12-16).

Загальна вартість переданого товару становить 51 195 грн.

11.02.2019 року представник позивача звернувся до відповідача з досудовою вимогою щодо повернення товару позивача, яка до подання позову не виконана (а.с.17).

Матеріальну шкоду позивач визначає у розмірі вартості товару на суму 51195 грн.(сума боргу) + 1183,63 грн. (інфляційне збільшення) + 3080,12 грн. (штрафні санкції) + 256,68 грн. (3 відсотків річних), що становить загальну суму в розмірі - 55715,43 грн.

Моральну шкоду у розмірі 46000 грн. позивач обґрунтовує тим, що бездіяльність відповідача призвела до втрати заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи надані докази, суд знаходить доведеним факт невиконання відповідачем умов договору зберігання.

Так, відповідно до вимог ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Так, відповідно до вимог ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Відповідно до ч.1,3 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату або пошкодження речі після закінчення строку зберігання за наявності його умислу або грубої необережності.

Статтею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до п. 4.1 Договору сторона, яка зазнала збитків від невиконання або неналежного виконання іншою стороною зобов`язань за договором має право вимагати відшкодування завданих їй збитків.

Відповідно до п. 4.2 Договору зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрат, знищення, псування товару.

Отже, форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберіганню посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Матеріали справи разом з наданими позивачем поясненнями підтверджують те, що сторони прийняли умови договору та фактично його виконували, тому на підставі ст. 950, 951 ЦК України та відповідно до п.п.2.1.3, 2.1.4 Договору, відповідач зобов`язаний відповідати за збереження переданого йому майна, виключити доступ сторонніх осіб до товару.

З пояснень відповідача встановлено, що сторонні особи мали доступ до товару та грошових коштів, які надійшли від реалізації товару, що на думку суду є грубою необережністю (ч.3 ст.950 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

За вказаних обставин, враховуючи умови укладеного сторонами договору та вищевикладені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, а саме: не вжиття встановлених договором та законом заходів щодо збереження прийнятого на зберігання речей, у зв`язку з чим останній набув право на отримання від відповідача відшкодування матеріальних збитків у понесеному ним розмірі в сумі 55715,43 грн.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода.

З огляду на п. 5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст. 1167 ЦК, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 500,00 грн., яка у сукупності з усіма обставинами справи є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Крім того, грошова компенсація моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 4715,61 грн. враховуючи часткове задоволення позовних вимог майнового і немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265ЦПК України

У Х В А Л И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 55715 гривень 43 копійки (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень 43 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 500 гривень (п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 4715 гривень 61 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.11.2019 року.

Суддя