Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 185/11388/14-ц

провадження № 61-33284св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року у складі судді Боженко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 56 000 дол. США зі встановленою плаваючою процентною ставкою 10,99 % + FIDR за користування кредитом на строк до 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Оскільки кредитні зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконуються, на вимогу банку позичальник не реагував, станом на 03 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 215 108,67 дол. США, що є еквівалентом 2 785 657,28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 44 666,61 дол. США, що є еквівалентом 578 432,59 грн, заборгованість за відсотками - 1 593,32 дол. США, що є еквівалентом 20 633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 168 848,74 дол. США, що є еквівалентом 2 186 591,18 грн.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 215 108,67 дол. США, що є еквівалентом 2 785 657,28 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту - 578 432,59 грн, заборгованість за відсотками - 20 633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 2 186 591,18 грн, а разом заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2007 року у розмірі 2 785 657,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 03 листопада 2014 рокуне виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону та умовам договору.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 останній платіж за кредитним договором здійснив у березні 2009 року, а в подальшому від повернення кредиту ухилився, сума кредитної заборгованості встановлена правильно.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак до суду не з`явився, а відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, проте відповідач своїм правом на звернення до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності не скористався.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, застосувати до позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» строк позовної давності та закрити провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 185/11388/14-ц з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У листопаді 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки він не був повідомлений належним чином про розгляд справи у суді першої інстанції, був позбавлений можливості висловити свою позицію та доводи, обгрунтувати свої твердження, заявити про застосування позовної давності, чим порушено його право на справедливий судовий розгляд.

Крім того, наданий банком розрахунок заборгованості зроблений за період з 08 жовтня 2007 року до 03 листопада 2014 року, проте з 08 жовтня 2007 року він виконував свої кредитні зобов`язання перед банком, що підтверджується відповідними документами, але не враховано судами.

12 листопада 2010 року позивач купив кредитний портфель у ПАТ «ОТП Банк» і був письмово усвідомлений про борги позичальників. Таким чином, станом на 12 листопада 2013 року для позивача сплив загальний строк позовної давності, передбачений статтями 256, 257 ЦК України для захисту цивільного права в частині стягнення боргу з відповідача за кредитним договором, тому що позивач звернувся до суду з позовом тільки 20 листопада 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Крім того, відповідачем не було заявлено про застосування позовної давності при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 56 000 дол. США зі встановленою плаваючою процентною ставкою 10,99 % + FIDR за користування кредитом на строк до 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком банку станом на 03 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 215 108,67 дол. США, що є еквівалентом 2 785 657,28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 44 666,61 дол. США, що є еквівалентом 578 432,59 грн, заборгованість за відсотками - 1 593,32 дол. США, що є еквівалентом 20 633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 168 848,74 дол. США, що є еквівалентом 2 186 591,18 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що суд розглянув справу за його відсутності, повідомлення про виклики в судові засідання він не отримував, зазначав про сплив позовної давності до заявлених банком вимог (а. с. 90).

Разом з тим ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, брав участь в суді апеляційної інстанції, де мав можливість довести свої доводи і аргументи.

Згідно з частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 307 ЦПК України 2004 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Положення статті 307 ЦПК України 2004 року не надавало право суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду з передачею справи на новий розгляд у зв`язку з неповідомленням районним судом про дату судового засідання.

У постанові від 17 квітня 2018 року (провадження № 14-59цс18) Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року (провадження № 6-780цс15) та від 11 жовтня 2017 року (провадження № 6-1374цс17), зазначивши, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не виправив допущені судом першої інстанції помилки, у порушення вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року не врахував вищезазначених обставин та вимог процесуального законодавства, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим безпідставно не вирішив заяву відповідача про застосування позовної давності, про що було зазначено в апеляційній скарзі (а. с. 122).

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі у достатній мірі не виклав мотиви, на яких вона базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим ПАТ «ОТП Банк» у березні 2009 року звернувся до нього з досудовою вимогою про дострокове виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а саме: 46 666,62 дол. США заборгованість за кредитом, 615,11 дол. США заборгованість за відсотками, пеня у розмірі 3 599,64 грн, штраф у розмірі 75 грн (а. с. 168).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Крім того, статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Проте наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором (а. с. 12) не містить даних по щомісячним платежам, сплата яких передбачена пунктом 4 кредитного договору від 08 жовтня 2007 року, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення без змін заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, вирішити заявлені ними клопотання та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк