справа № 755/92/17
головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - адвоката Давиденко Олега Леонідовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Приватного підприємства «Надія - Транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Приватного підприємства «Надія-Транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - адвокат Давиденко О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати цю ухвалу та направити справу до суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

оскаржувана ухвала порушує права відповідача, оскільки суд першої інстанції не розглянув справу по суті на підставі наявних у справі доказів, чим порушив принцип змагальності, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, такі дії суду першої інстанції надають можливість позивачу в подальшому неодноразово звертатися до суду із тими ж вимогами з тих же підстав;

оскаржувана ухвала не містить обґрунтування наявності сукупності умов, необхідних для застосування положень пункту 9 статті 1 статті 257 ЦПК України, не наведено жодного доказу, що дії позивача по ненаданню відповідних медичних документів мають ознаки умисних дій позивача;

суд першої інстанції порушив вимоги статей 6, 12,81,84,110 ЦПК України та, не навівши достатніх підстав щодо неможливості розгляду справи за наявними у справі письмовими доказами, дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду з підстав неподання позивачем витребуваних експертами медичних документів щодо лікування ОСОБА_2 ;

суд першої інстанції, залишивши поза увагою те, що саме представник позивача неодноразово наполягав на проведенні судової експертизи, мав всі процесуальні можливості не залишати позовну заяву без розгляду, а відмовити у визнанні наявності причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 та смертю останньої, після того розглянути за наявними у справі доказами.

Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив на апеляційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача в судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва з 2016 року перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Приватного підприємства «Надія-Транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням у справі комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручено експертам КМБСМЕ (м. Київ, пров. Бондарський 7-а).

Крім того, на виконання клопотання експертів (а.с. 160) було зобов`язано ОСОБА_1 надати у розпорядження експертів рентгенограми та медичну документацію амбулаторного хворого ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав письмові пояснення щодо не можливості виконати вимоги експертів (а.с. 162).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року, поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Приватного підприємства «Надія-Транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Представник позивача подав заяву, де просив залишити позовну заяву без розгляду на підставі пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки витребуванні медичні документи судом надати не можливо, у зв`язку з їх знищенням (а.с. 70).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Приватного підприємства «Надія-Транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки залишено без розгляду, оскільки позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору та у зв`язку із чим його представник звернувся до суду з заявою про залишення позову без розгляду на підставі пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України (в редакції на день звернення з позовом) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено у новій редакції.

У підпункті 9 пункту 1 розділу XIII перехідних положень ЦПК України в новій редакції вказано, що справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрите до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Отже, виниклі між сторонами правовідносини мають регулюватися нормами ЦПК України у новій редакції.

Відповідно до частини 1статті 257 ЦПК України наведені підстави для залишення позовної заяви без розгляду, в тому числі і:

якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 5 частини 1 статті 257 ЦПК України);

якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору (пункт 9 частини 1 статті 257 ЦПК України).

З аналізу вищевказаної статті вбачається, що подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду (без наведення причин подання такої заяви) є самостійною підставою, передбаченою у пункті 5 частини 1 цієї статті, для постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду.

Оскільки представник позивача звернувся до суду першої інстанції з вказаним вище позовом під час дії норм ЦПК України 2004 року та підготовче судове засідання у справі не було проведене, а заяву про залишення її позову без розгляду подано під час дії норм ЦПК України у новій редакції, то виходячи із засад справедливості судового розгляду справи, суд першої інстанції був зобов`язаний залишити заяву без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Таким чином, суд першої інстанції не правильно визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, оскільки підстави для залишення без розгляду відповідно до пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, - судом не встановлювалися.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суду зазначає таке.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 368, 371, 372, 374, 375, 382, 390, 391 ЦПК України, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - адвоката Давиденко Олега Леонідовича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року змінити в мотивувальній частині, а саме зазначити, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина