КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер судової справи: 755/8961/14-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів::

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Панченка М.М., Іванченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В.

за участю:

представника позивача ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» - Приходько С.В.

представника правонаступника ТОВ «ФК «ГЕЛІОС»2 - Микитенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Іванова Андрія Олександровича за участю правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року, постановлену під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Ластовки Н.Д.,

у цивільній справі №755/8961/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» до ОСОБА_1 про розірвання Генерального договору №2 про фінансову допомогу від 01.12.2011 року

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» про стягнення коштів за Генеральним договором №2 про фінансову допомогу від 01.12.2011 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання Генерального договору №2 про фінансову допомогу від 01.12.2011 року.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 заявив зустрічний позов до ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» про стягнення коштів за Генеральним договором №2 про фінансову допомогу від 01.12.2011 року.

Також позивачемза зустрічним позовом було подано клопотання про забезпечення позову, в якому ОСОБА_1 , з посиланням на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести то утруднення виконання рішення суду у майбутньому, просив:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод", в тому числі на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити нотаріусам та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на все нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод".

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500), в тому числі на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: №1-1 головний корпус цегла, бетонні блоки загальною площею 9633,50 кв. м. №2-27 солодовенний цех та з/д прибудови цегла загальною площею 4470,10 кв. м., №5 - гараж бетонні блоки, №6-62 - склад цегла, №8,9,9-, 10,10- - котельна цегла, №11,11- - градирня бетонні блоки, №12,12- - насосна станція цегла, №18, 18-, 18-- - будівля прохідної цегла, №19,19- - будівля магазину шл/бл, №31,31- - цех розливу цегла, №32 - резервуар для води цегла, №33-337 - тваринницький корпус шл/бет, №34 - крита стоянка бетонні блоки, №35 - овочесховище бетон, №3,4,7,13-17, І-Х - огорожа та споруди (будівля дробини №3, насосні №4,7, склад ПММ №14, бомбосховище №15, навіс №13 та інше), № 36,36- - будівля хім. водоочистки бет. блоки та належить ТОВ "Лисичанський пивоварний завод" на праві власності. Ринкова вартість цілісного майнового комплексу становила 23 368 736 гривень.

Заборонено нотаріусам вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод".

Заборонено державним реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод".

Не погодившись з ухвалою суду, ПАТ «Дельта Банк», як особа, яка не брала участі у справі, однак є іпотекодержателем нерухомого майна, на яке судом накладено арешт, подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Скаржник послався на те, що оскаржуване судове рішення перешкоджає іпотекодержателю реалізувати надане йому Законом переважне перед іншими кредиторами право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначав, що ПАТ «Дельта Банк» є неплатоспроможним банком, накладення арешту на майно або майнові права якого заборонене законом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року було залучено до участі в справі в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ГЕЛІОС».

У судовому засіданні представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

ОСОБА_1 будучи повідомленим про розгляд справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи подав відзив на апеляційну скаргу та зазначив про можливий розгляд справи за його відсутності.

Представник правонаступника ТОВ ФК «ГЕЛІОС» у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд задовольнити її в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Як вбачається з ч. 3 ст. 151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах розгляду справи за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» про стягнення коштів за Генеральним договором №2 про фінансову допомогу від 01.12.2011 року шляхом накладення арешту на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно належить відповідачеві на праві власності, а незабезпечення позову у обраний позивачем спосіб може унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Зокрема, позовні вимоги мають майновий характер, а відповідач, у випадку незабезпечення позову, мав змогу відчужити належне йому майно з метою уникнення відповідальності перед позивачем, як кредитором останнього.

Доводи апеляційної скарги в частині того, оскаржуване судове рішення перешкоджає іпотекодержателю реалізувати надане останньому Законом переважне перед іншими кредиторами право на звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства з огляду на наступне.

Будь-яке право вимоги щодо предмету іпотеки, у тому числі позасудове звернення стягнення шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, в силу положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» виникає у кредитора лише у випадку неналежного виконання боржником власних обов`язків та наявності заборгованості у останнього перед банком.

Проте, скаржником не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали ( 2014 рік) відповідач мав заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк».

Факт накладення в межах даного провадження арешту на нерухоме майно, яке також є предметом іпотеки у правовідносинах, що склалися між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЛПЗ», не скасовує першочергове перед іншими кредиторами право банку на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині того, що заборонено законом накладення арешту на майно або майнові права ПАТ «Дельта Банк» під час його неплатоспроможності, і підлягають відхиленню, оскільки, по-перше, банк не є власником майна, на яке судом було накладено арешт, а, по-друге, на момент постановлення оскаржуваної ухвали ПАТ «Дельта Банк» не відносився до категорії неплатоспроможних.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що накладаючи арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний

завод», суд першої інстанції не в повній мірі визначився з питанням співмірності обраного заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ринкова вартість цілісного майнового комплексу відповідача на момент розгляд судом першої інстанції заяви про забезпечення позову становила 23 368 736 гривень, в той час як ціна даного позову складала 4 445 000 гривень.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», цілісний майновий комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в межах заявлених позовних вимог - 4 445 000 гривень.

Вжиття додаткових заходів забезпечення позову у вигляді заборони нотаріусам та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на відповідне нерухоме майно, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки накладення арешту на майно виключає зміну його власника.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Іванова Андрія Олександровича за участю правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаніяч «ГЕЛІОС» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року скасувати та постановити нову за якою:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в межах заявлених позовних вимог 4 445 000 гривень.

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: