Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 723/2102/17-ц

провадження № 61-45243св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідачі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_10 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 року у складі судді Пташник А. М. та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11 , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала на АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із: житлового будинку літ. «А-І», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Д», вбиральні літ. «Ж», криниці № 1, огорожі № 3, вигрібних ям № 4, № 5, які знаходяться на АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:004:0151, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Спадкоємцями за законом першої черги майна, що залишилося після смерті ОСОБА_11 , є її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які подали до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу відповідні заяви. ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 були непрацездатними. За період свого життя ОСОБА_11 склала заповіт, яким розпорядилася всім своїм майном на випадок смерті на користь ОСОБА_7 . Вважають, що у зв`язку з тим, що спадщину після смерті ОСОБА_11 вони прийняли, то спадковий житловий будинок та земельна ділянка належить їм у рівних частках по 1/6 частини кожному. Спадкоємиця за заповітом ОСОБА_7 на момент смерті ОСОБА_11 з нею не проживала, в нотаріальну контору із заявою про відкриття спадщини звернулася з пропуском шестимісячного строку, а тому пропустила строк для прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 просили встановити, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не проживали з ОСОБА_11 на момент її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити, що ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 право власності на 1/6 частини будинковолодіння за кожним, яке знаходяться на АДРЕСА_1 ;визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 право спільної часткової власності по 1/6 частини за кожним, на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер :03:004:0151, що належала ОСОБА_11 на праві власності згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 346566; визнати незаконним та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2017 року, посвідчене приватним нотаріусом Сторожнецького районного нотаріального округу за № 1405 та за № 1406.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою від 12 червня 2017 року № 3484, згідно з якою ОСОБА_7 зареєстрована, проживала та вела спільне господарство зі спадкодавицею ОСОБА_11 . Таким чином, наведені факти вказують на безпідставність вимог позивачів, оскільки факт проживання ОСОБА_7 підтверджено належним чином відміткою про реєстрацію місця проживання спадкоємця за адресою, за якою була зареєстрована спадкодавець ОСОБА_11 . Факти прийняття спадщини за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 , яка має обов`язкову частку та ОСОБА_5 , який не має обов`язкової частки, оскільки на момент відкриття спадщини був працездатним за віком, не є інвалідом. ОСОБА_3 , яка має обов`язкову частку, спадщину не оформляла. ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не звернулись до нотаріуса особисто та не надіслали заяви про прийняття спадщини з нотаріально завіреним підписом, а подані ними заяви є недійсними, про що зазначено нотаріусом - вказані особи є такими, що не мають доказів своєчасного прийняття спадщини, а отже, заявлені ними позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняла спадкоємиця за заповітом ОСОБА_7 . Позивачі не надали доказів своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 , а отже, заявлені ними позовні вимоги є безпідставними.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_10 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ОСОБА_7 на момент смерті своєї матері зареєстрована на АДРЕСА_1 , а також була зареєстрована та проживала більше ніж останніх 10 років у Італійській республіці де створила сім`ю. Вона в Україні зі своєю матір`ю не проживала, та заяви про прийняття спадщини не подала. ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини були непрацездатними. При вирішенні такої категорії спорів, суди мають встановлювати факт проживання спадкоємця та спадкодавця, а не обмежуватися встановленням факту реєстрації особи.

У січні 2019 року представник ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - ОСОБА_12 подав до суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що у матеріалах справи є копія закордонного паспорта ОСОБА_7 , у якій стоять відмітки про перетин кордону ОСОБА_7 , будь-яких сумнівів щодо наявних у паспорті відміток жоден із позивачів чи їхній представник не висловлював та під сумнів те ставив. Із заявами про прийняття спадщини із усіх позивачів звернулися лише ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачів та відповідачів - ОСОБА_11 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із: житлового будинку літ. «А-І», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Д», вбиральні літ. «Ж», криниці № 1, огорожі № 3, вигрібних ям № 4, № 5 та земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:004:0151, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, які розташовані на АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_11 склала заповіт, яким розпорядилася всім своїм майном на випадок смерті на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу 15 червня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/18 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, та на 17/18 частини земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:004:0151, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_7 , яка є спадкоємцем за заповітом, зареєстрована та проживала за адресою проживання померлої матері з 09 серпня 1994 року, що підтверджується копією її паспорта та довідками КП «Сторожинецьке ЖКГ».

24 квітня 2017 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за допомогою засобів поштового зв`язку направили нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте вони були неоформлені належними чином, а саме справжність підписів на заявах нотаріально не засвідчені, про що нотаріус повідомив їх відповідним листом та роз`яснив, що у разі ненадіслання нотаріально оформленої заяви у встановлений законодавством строк попередньо надіслані ними заяви будуть вважатися недійсними.

Із спадкової справи убачається, що особисто до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 31 січня 2017 року звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК Українималолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_7 є спадкоємицею за заповітом щодо майна померлої ОСОБА_11 на день її смерті проживала разом із нею, та є такою, що прийняла спадщину на підставі статті 1268 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_7 надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт її проживання із спадкодавицею на момент її смерті.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не відносяться до спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку, а ОСОБА_3 як особа, що має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 врахував, що ОСОБА_3 має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/18 частини на будинковолодіння та земельну ділянку.

Що стосуєтьсяОСОБА_13 та ОСОБА_8 , то вони у встановлений законом шестимісячний строк не подали належно оформленої заяви про прийняття спадщини, а отже, їхні права, виданими ОСОБА_7 свідоцтвами про право на спадщину, не порушені, а тому висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявниками у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик