22-ц/804/3077/19
220/400/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/400/19

Номер провадження 22-ц/804/3077/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року, у складі судді Яненко Г.М., дата складення повного судового рішення 08 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області (далі УСЗН) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування безпідставно отриманої суми адресної допомоги.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи. До складу сім`ї відповідача входить її чоловік ОСОБА_2 . У березні 2015 року відповідач вперше звернулася до УС3Н із заявою щодо призначення їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяви відповідача та доданих до неї документів, їй та її родині було призначено, нараховано та виплачено грошову допомогу за період з 10 березня 2015 року по 06 вересня 2018 року в сумі 71971,40 грн. При перевірці майнового стану отримувача допомоги було встановлено, що чоловік відповідача - ОСОБА_2 з 25 вересня 2015 року має на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки за законом виплата допомоги в такому разі не передбачена, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 71971,40 грн, а також відшкодувати витрати по оплаті судового збору в розмірі 1829,00 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням УСЗН подало апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явився; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 1979 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною (а.с. 25).

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг та в подальшому подала декілька таких заяв (а.с. 18-24).

В заявах ОСОБА_1 вказувала, що у неї чи будь-кого з членів її сім`ї у володінні житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції немає.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чоловік відповідача - ОСОБА_2 з 25 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

За розрахунком УСЗН, відповідачу призначено та виплачено щомісячну адресну допомогу у період з 10 березня 2015 року по 06 вересня 2018 року на загальну суму 71971,40 грн (а.с.7, 11-17).

11 жовтня 2018 року позивач звертався до ОСОБА_1 з вимогою про повернення отриманих нею коштів адресної допомоги, оскільки ці виплати отримані відповідачем безпідставно, однак в добровільному порядку зазначена сума не повернута (а.с. 27).

Відмовляючи УСЗН у позові до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої суми соціальної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що жиле приміщення, яке належить чоловіку відповідача - АДРЕСА_2 , знаходиться на території де проводиться антитерористична операція, а тому були відсутні підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної допомоги, виходячи з Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

З висновками суду про відмову УСЗН повністю у позові погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_1 , чоловік відповідача ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи і, починаючи з 10 березня 2015 року, вона неодноразово зверталася до УСЗН з заявами про видачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Членом своєї сім`ї відповідач вказувала чоловіка ОСОБА_2 , який 25 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_4 (а.с.51).

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

При цьому, ч. 1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України Т.О.В. від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого с. Благодатне Великоновосілківського району Донецької області включено до вказаного переліку.

Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505, в редакції, що діяла до 03.06.2017 року (надалі Порядок №505), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Дослідивши представлені письмові докази та з урахуванням норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки с. Благодатне (с-ще Октябр) Великоновосілківського району Донецької області було включено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, про що свідчать розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. N 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (втратило чинність 23 січня 2019 року) та 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», отримання ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги на підставі п.6 Порядку № 505 від 01.10.2014 р., до 03 червня 2017 року, було законним та обґрунтованим зважаючи на те, що придбане членом сім`ї відповідача - ОСОБА_2 житлове приміщення - квартира АДРЕСА_4 знаходиться в районі проведення антитерористичної операції.

Тому, доводи апеляційної скарги УСЗН про безпідставне отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в період з 10 березня 2015 року по 03 червня 2017 року, є необґрунтованими і до уваги не приймаються.

Разом з тим, 31 травня 2017 року до п.6 Порядку № 505 були внесені зміни, які набули чинності з 03 червня 2017 року, згідно яких, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї заявника має у власності житлове приміщення/ частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Як свідчить зміст розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», с.Благодатне Великоновосілківського району Донецької області розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, оскільки це селище повністю контролюється владою України.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з вимогами УСЗН про стягнення безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги, посилалася на те, що оскільки їх житло в АДРЕСА_3 була зруйновано внаслідок бойових дій, у сім`ї виникла необхідність у придбанні житла в АДРЕСА_2 , яке на той час знаходилося у занедбаному стані та було не придатне для проживання.

Непридатність для проживання житла, що набув у власність її чоловік ОСОБА_2 в с.Благодатне відповідач ОСОБА_1 підтвердила актом долученим до справи від 24 жовтня 2018 року, складеним та підписаним сусідами відповідача та депутатами сільської та районної ради (а.с.46).

Однак, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, апеляційний суд не може прийняти цей акт від 24 жовтня 2018 року як належний, допустимий та достатній доказ, який би свідчив про те, що придбана членом сім`ї відповідача квартира, як житлове приміщення, була непридатна для проживання і це підтверджується відповідним актом технічного стану.

Колегією враховуються положення ст.7 ЖК України, яка визначає, що порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представила належного акту технічного стану квартири АДРЕСА_4 , який би свідчив про те, що придбана квартира не придатна для проживання і право відповідача на отримання щомісячної адресної допомоги збереглося після зміни законодавства.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що наявність у члена сім`ї ОСОБА_1 на праві власності житлового приміщення, позбавила відповідача права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з часу зміни законодавства, що визначало порядок надання такої соціальної допомоги. При цьому, відповідач діяла недобросовісно і не повідомила УСЗН про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин (п.11 Порядку № 505)

Таким чином, з урахуванням норм матеріального права, обставин справи та представлених доказів колегія суддів дійшла висновку, що вимоги УСЗН про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в період з 04 червня 2017 року до 06 вересня 2018 року є законними та обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає нормам матеріального права.

Дійшовши висновку про скасування рішення та часткове задоволення позовних вимог УСЗН, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно отриману соціальну допомогу в сумі 37 144,50 грн., яка розрахована за період з 04 червня 2017 року до 06 вересня 2018 року (2196-(2196:30х3=1976,40 червень 2017 року)+2196+2196+439,20+1855,20+2392,80+2392,80+2462,95+2507,85+2578,95+499,15+2079,80+2578,95+2578,95+2578,95+2650,25+2650,25+530,05).

Підстав для відшкодування позивачу судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і за п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від оплати судового збору (а.с.55-56).

Керуючись п.1 ч.1. ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої соціальної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Держави в особі Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області у відшкодування безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, 37 144 (тридцять сім тисяч сто сорок чотири) грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 22 листопада 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко