Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 389/662/15-ц

провадження № 61-13070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від

10 серпня 2016 року у складі судді Українського В. В. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Голованя А. М., Дуковського О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником будинку

АДРЕСА_1 . З січня 1998 року в ньому зареєстрований без укладення договору найму його син - ОСОБА_2 , який в період з 01 вересня 2014 року не з`являється за місцем своєї реєстрації, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Відсутність більше шести місяців підтверджується довідкою квартального комітету № 379 від 18 лютого 2015 року. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою знятись з реєстраційного обліку, проте, останній не реагує. Зазначена обставина ОСОБА_1 , як власнику, становить перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні майном.

ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовано тим, що спірний будинок придбаний його батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час перебування в зареєстрованому шлюбі, добудований і введений в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

У спірному будинку на час її смерті проживали: ОСОБА_2 , його бабуся - ОСОБА_5 та його батько ОСОБА_1 , які відповідно до статті 549 ЦК України в редакції 1963 року своїми діями фактично й прийняли спадщину, оскільки вступили у володіння та управління цим майном: сплачували комунальні платежі, ремонтували будинок, обробляли присадибну ділянку.

ОСОБА_2 фактично успадкував після смерті своєї матері 1/6 частину вищевказаного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

Після її смерті ОСОБА_2 прийняв спадщину, в тому числі і 1/6 частки, успадковану ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином, всього успадкована ОСОБА_2 частка у праві власності на будинок АДРЕСА_1 складає

1/3 частину.

До вересня 2014 року ОСОБА_2 постійно проживав у спірному будинку разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , вони вели спільне господарство, ремонтували та поліпшували будинок. Маючи пільги «учасника бойових дій» ( знижки на оплату комунальних послуг) з 2001 року по 2014 рік використовував їх саме для оплати особового рахунку № НОМЕР_1 по будинку.

ОСОБА_1 понад десять років не проживав у спірному будинку, комунальні послуги не сплачував, будинок у належному санітарному та технічному стані не утримував.

ОСОБА_2 із копії спадкової справи дізнався, що у 2000 році його сестра ОСОБА_3 , яка проживала окремо від спадкодавця ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття після померлої матері земельну ділянку, належну їхньому дідусеві та отримала свідоцтво про право на спадщину.

Проте, ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини з пропуском, визначеного частиною другою статті 549 ЦК України шестимісячного строку для її подачі.

Таким чином свідоцтво про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 04 липня 2000 року видане на ім`я

ОСОБА_3 без з`ясування нотаріусом повного кола спадкоємців та з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 , з урахуванням доповнень, просив визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку яка складається з 1/6 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 та 1/6 в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 , а всього 1/3 частина; визнати будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в якому частка кожного з них дорівнювала по 1/2; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 , виданого 04 липня 2000 року в.о. державного нотаріуса Знам`янського міського нотаріального округу Тепляковим В. М. на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за ним право власності на 1/6 частину будинку в порядку спадкування.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, визнання майна спільною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом - задоволено частково.

Визнано будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , видане 04 липня 2000 року на ім`я ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за № 684.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний будинок побудований в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Спадкоємець

ОСОБА_3 звернулася до Знам`янської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місячного терміну та всупереч чинному законодавству отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . Позовна вимога ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/3 частину вищевказаного будинку є передчасною.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та в цій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та в цій частині ухвалюючи нове рішення про залишення цих позовних вимог без задоволення, апеляційний суд виходив із того, що задовольняючи позовні вимоги в цій частині, місцевий суд вирішив права та інтереси особи, яка померла, що суперечить вимогам законодавства.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

23 лютого 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про: визнання права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину будинку в порядку спадкування за законом; про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 303,16 грн, а справу в цих частинах направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки спірний будинок побудований в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Посилання апеляційного суду на статтю 3 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та на статтю 15 ЦК України про те, що ОСОБА_2 має право звернутися до суду за захистом лише своїх прав є неприпустимим. визнавши право ОСОБА_7 на спадкування після його покійної матері, апеляційний суд своїм рішенням фактично цього права позбавив.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не дасть нотаріусу підстав для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки для отримання такого свідоцтва він повинен надати документ про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 .

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від

19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, та до не згоди з рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від

19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року не оскаржуються. а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Доводи інших учасників справи:

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через електрону пошту від ОСОБА_1 надійшло заперечення, в якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовити, рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

20 квітня 2017 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовити, скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року і закрити провадження у справі.

21 квітня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні касаційної скарги, рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

У квітні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 1957 року у Диківській сільській раді. В період шлюбу ОСОБА_1 була надана земельна ділянка під будівництво будинку АДРЕСА_1 , який потім був добудований та введений в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності від 18 грудня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Знам`янської міської ради на підставі рішення Знам`янської міської ради про видачу свідоцтва про право власності замість втраченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову житлового будинку, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки квартального комітету № 35 міста Знам`янка, ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 з 1984 року по вересень 2014 року

В період сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зроблені невід`ємні поліпшення у спірному будинку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є батьками ОСОБА_2 , перебували у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 1957 року у Диківській сільській раді. В період шлюбу ОСОБА_1 була надана земельна ділянка під будівництво будинку АДРЕСА_1 , який потім був добудований та введений в експлуатацію.

У відповідності до статті 16 Закону України «Про власність», в редакції, чинній на час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України).

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (стаття 28 КпШС України).

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 так як цей будинок нажитий ними за час шлюбу, де частка кожного з них становить по 1/2 частині.

Режим спільної сумісної власності спірного будинку встановлено Законом, а тому додаткового визнання спірного будинку об?єктом спільної сумісної власності подружжя цей факт не потребує.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , баба ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини регулюються ЦК Української РСР 1963 року.

За правилами частини першої статті 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша стаття 529 ЦК Української РСР).

Згідно з статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадщину фактично прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , фактично вступивши в управління спадковим майном, де частка кожного з них в спадковому майні становить 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцем після її смерті, який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, є ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 є таким, що відповідно до правил пункту 1 статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, прийняв спадщину в розмірі 1/6 частини після смерті матері та 1/6 частину після смерті баби, що разом становить 1/3 частину, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/3 частину спірного будинку з підстав не подання ним заяви про прийняття спадщини є неправильним, оскільки такі висновки не узгоджуються з нормою пункту 1 статті 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Верховний Суд вважає, що ОСОБА_2 обрано ефективний спосіб захисту його порушених прав, оскільки звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, не забезпечить йому ефективний захист його права на спадкове майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадщину за законом, апеляційний суд також виходив із того, що у 2009 році ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 таке свідоцтво не оскаржується.

Проте, таке твердження апеляційного суду є помилковим, оскільки видача такого свідоцтва у 2009 році не скасовує режим спільної сумісної власності подружжя, який виник під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у шлюбі.

За таких обставин, висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом є неправильним та не відповідає нормам матеріального права, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,з підстав передбачених частиною першої та четвертої статті 412 ЦПК України,підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

При цьому рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_2 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, слід змінити, виклавши його в редакції цієї постанови.

ОСОБА_3 рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017року не оскаржувала.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно вирішено питання щодо розподілу судових витрат під час апеляційного перегляду цієї справи, оскільки частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд у відповідності до правил статті 88 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, вирішив питання щодо розподілу судових витрат

Щодо судових витрат за наслідками розгляду касаційної скарги:

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги ОСОБА_2 та ухваленням у справі нового рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, судові витрати понесені ОСОБА_2 за подання позову в цій частині, апеляційної та касаційної скарг в розмірі 803,88 грн, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 141, 410, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від

10 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Змінити рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 803,88 грн судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило