ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Черкаси

Справа № 705/4673/19 Провадження № 22-ц/821/671/19
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Міськрайонне управління в Уманському районі та м. Умані;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про порушення умов зберігання і втрату державного акта, у складі: головуючого судді Гудзенка В.Л.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про порушення умов зберігання і втрату державного акта.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 квітня 2009 року він передав Управлінню Держкомзему у місті Умані (міськрайонне управління в Уманському районі та місті Умані) на переоформлення і зберігання свій Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №971959 від 22 квітня 2008 року для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що він за минулі роки звертався до відповідача із вимогою виконання обов`язку по суті в обсязі і на умовах 2009 року та вимагав доказів належної охорони і зберігання його державного акта.

Однак, із відповіді управління вбачається одностороння відмова відповідача від зобов`язання і наявність очевидних підстав вважати, що державний акт втрачено за умов легко доступності зберігання.

Просив суд зобов`язати управління в Уманському районі та м. Умані відновити Державний акт на землю серія ЯД №971959 від 22 квітня 2008 року ОСОБА_1 до кінця 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі.

Ухвала мотивована тим, що керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, є підстави для відмови у відкритті провадження та роз`яснення позивачу його право на звернення до суду для вирішення питання в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року і направити справу на повторний розгляд.

Судовий збір незалежно від його пільг стягнути з відповідача в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Вважає, що позов про відновлення втраченого державного акту на землю поданий у зв`язку із порушенням приватного права для вирішення якого передбачено інший порядок судового провадження, навіть якщо до порушеного права має відношення суб`єкт владних повноважень.

Тому справа повинна вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Крім того, суд не вирішив питання стягнення судового збору - про послідуюче повернення його за рахунок відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 01 листопада 2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи, але без виклику сторін в судове засідання.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом спору у цій справі є позовні вимоги про зобов`язання Управління в Уманському районі та місті Умані відновити Державний акт на землю серії ЯД № 971959 від 22 квітня 2008 року ОСОБА_1 до кінця 2019 року.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС).

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, у разі якщо один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , відповідно до доданої ним копії Державного акту серії ЯД №971959 від 22 квітня 2008 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0342 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , в тому числі спільне користування площею 0,0093 га (а.с. 5).

Відповідно до листа управління Держкомзему у м. Умань Черкаської області № 363/4-1 від 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 повідомлено, що для переоформлення державного акту на право приватної власності, необхідно повернути в управління Держкомзему у м. Умань оригінал Державного акту серії ЯД №971959 від 22 квітня 2008 року (а.с. 3).

08 квітня 2009 року ОСОБА_1 направив до управління Держкомзему у м. Умань Черкаської області оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку для переоформлення, що підтверджується супровідним листом з відміткою про отримання управлінням вказаного документу (вхід. б/н від 08 квітня 2009 року) (а.с. 4).

ОСОБА_1 вбачає порушення своїх прав у наслідках, які спричинені, на його думку, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17 прийшла до висновку, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах приватноправового характеру, які виникають із земельних відносин, за відповідності складу сторін спору ст. 4 ЦПК України, мають розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Крім того, апеляційний суд враховує, що Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Беручи до уваги висновок Конституційного Суду України та з огляду на положення ст. 11 ЦК України, ст. ст. 78, 116, 122 ЗК України, у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом владних повноважень прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та видано державний акт про право власності на земельну ділянку (тобто ненормативний акт, який вичерпує свою дію після його реалізації) на підставі якого у особи виникли певні речові права.

Таким чином, судом встановлено наявність існуючого речового права позивача на земельну ділянку, тобто, між учасниками справи виникли речові приватноправові відносини.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судового збору, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання по зору (а.с. 2).

Таким чином, позивач, якому відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Статтею 141 ЦПК України регламентовано порядок розподілу між сторонами судових витрат за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також те, що у випадку відмови у відкритті провадження судовий збір повертається лише за заявою особи, яка його сплатила, підстави для розподілу судового збору, під час постановлення оскаржуваної ухвали, в суду першої інстанції відсутні.

У розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду - Perez deRada Cavanilles проти Іспанії, № 2809095, рішення від 28.10.1998.

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Відповідно до положень п. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі та направлення матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо розподілу судових витрат, то такий розподіл здійснюється пропорційно розміру задоволених вимог, отже після закінчення розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про порушення умов зберігання і втрату державного акта направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко