Справа № 462/3171/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/359/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ДАП «Львівські авіалінії» Беня Т.Т., представників третьої особи ВПСІТП ДАП «Львівські авіалінії» Вереса В.М. Сміщука С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» в особі голови Ліквідаційної комісії Журавського М.О. на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», з участю третьої особи Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про стягнення заробітної плати та ін., -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року позов задоволено повністю.Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» /місто Львів, вулиця Любінська, 168/З, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 / 1656516 /один мільйон шістсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот шістнадцять/ гривень 71 копійку боргу по заробітній платі.Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» /місто Львів, вулиця Любінська, 168/З, / у дохід держави 8810 /вісім тисяч вісімсот десять/ гривень 00 копійок судового збору.

Дане рішення оскаржило ДАП «Львівські авіалінії» в особі голови Ліквідаційної комісії Журавського М.О.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважають рішення незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи. Зазначають, що суд безпідставно та помилково погодився з вимогами позивача та ототожнив такі правові категорії як «борг по заробітній платі» та «середній заробіток». Також, вказують на те, що судом розраховано борг по заробітній платі за неправильного застосування норм матеріального права, що суперечить правовим роз`ясненням Верховного Суду, а також Європейського суду з прав людини. Вказують, що судом взято за основу розрахунку боргу по заробітній платі суму невиплаченої заробітної плати, стягнення якої вже було предметом спору іншої судової справи та яка вже була стягнена на користь позивача згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06.03.2013 року у справі №1307/551/2012. Звертають увагу на те, що згаданим рішенням стягнуто на корить ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 20312,02 грн. та компенсацію за затримку виплати коштів при звільненні в сумі 7482,54грн. Зазначають, що судом в оскаржуваному рішенні не зазначено жодного доказу, наданого представниками відповідача та не наведено жодного мотиву відхилення таких доказів.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності зважаючи на те, що такий учасник справи повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання скарги, представників третьої особи в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 97, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9- рп/2013, правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст. 34 Закону України «Про оплату праці», п.10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N 100, лист Міністерства праці та соціальної політики України № 696/13/84-08 від 24 жовтня 2008 року, щодо застосування п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України та задовольняючи позов, виходив з того, що позивач ОСОБА_1 працював на Державному авіапідприємстві «Львівські авіалінії» з 12 липня 2000 року на посаді техніка категорії «С» цеху технічного обслуговування повітряних суден авіаційно-технічної бази Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» до 01 листопада 2010 року, з 22 листопада 2010 року його прийнято на посаду чергового по стоянці. Наказом Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» №23/к від 25 січня 2012 року позивача з 31 січня 2012 року звільнено з посади. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі №1307/551/2012 від 06 жовтня 2013 року, стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 20132,02 грн., компенсацію за затримку виплати коштів при звільненні в сумі 7482,54 грн., а всього 27614,56 грн., однак дане рішення суду не виконане досі, заробітна плата позивачу не виплачена. На день звільнення позивача ОСОБА_1 31 січня 2012 року йому не виплачено заробітну плату за квітень - грудень 2011 року в сумі 16802,28 грн., що стверджується довідкою від 16 січня 2012 року №1035, заробітну плату при звільненні 3509,74 грн., що стверджується довідкою від 13 лютого 2012 року №1097. Згідно довідки Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» від 13 лютого 2012 року про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 заробітна плата позивача за листопад і грудень 2011 року становила 2077,19 грн. та 2057,04 грн., а відтак на момент звільнення позивача 31 січня 2012 року його середньоденна заробітна плата становила 93,96 грн. Кількість робочих днів затримки виплат заробітної плати з моменту звільнення становить 1700,00. А тому, борг по заробітній платі за весь період затримки без врахування компенсації та коригування з 31 січня 2012 року по 13 листопада 2018 року становить: 93,96 грн./р.д. х 1700 р.д. = 159392,00 грн., а також не виплачені борги по заробітній платі до звільнення: 16802,28 грн. + 3509,74 грн. = 179704,02 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що роботодавець самостійно не виплатив заробіток з моменту повторного працевлаштування та після звільнення, сума коригування повинна бути розрахована у відповідності до діючих на даний час норм мінімальної заробітної плати (державних гарантій) з урахуванням коефіцієнту збільшення мінімальної заробітної плати з дня звільнення по день проведення розрахунку: відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а саме: всі виплати, в тому числі і борг по заробітній платі коригуються на коефіцієнт: (3723,00 : 960,00) = 3,876125. Внаслідок наведеного, борг по заробітній платі за весь період затримки з врахуванням коригування та компенсації з 31 січня 2012 року по 13 листопада 2018 року становить: 179704,02 грн. х 3,876125 х 2,4178 = 1684131,27 грн. - 27614,56 (рішення суду у справі від 06 жовтня 2013 року) = 1656516,71 грн., які на переконання суду, слід стягнути з відповідача на користь позивача внаслідок грубого порушення його прав у зв`язку з тривалим уникнення роботодавця щодо виплати заробітної плати позивачу. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли ствердження у судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити повністю.

Колегія суддів вважає, що частина висновків суду відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина ж висновків суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, не відповідають, частина обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає до скасування.

Позивач ОСОБА_1 вернувся в суд з позовом до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», з участю третьої особи Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», у якій просив стягнути з ДАП «Львівські авіалінії» на його користь невиплачену заробітну плату і середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який йому належить та всіх виплат на які він має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій встановлених законодавством з врахуванням компенсації і корегування в сумі 1656516,47 грн.

В обґрунтування позову, покликався на те, що він працював на Державному авіапідприємстві «Львівські авіалінії» з 12 липня 2000 року на посаді техніка категорії «С» цеху технічного обслуговування повітряних суден авіаційно-технічної бази Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» після звільнення 01 листопада 2010 року, вже 22 листопада 2010 року його прийнято на посаду чергового по стоянці. Наказом №23/к від 25 січня 2012 року його з 31 січня 2012 року звільнено з посади, однак відповідачем не проведено повний розрахунок, не видані довідки про розрахунок при звільненні, не виплачена заборгована заробітна плата до звільнення за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2011 року на суму 16802,28 грн., не нарахована та не виплачена компенсація за затримку виплати заробітної плати, не виплачено розрахункові кошти 3509,74 грн., не виплачено середній заробіток за затримку виплати коштів при розрахунку. 06 жовтня 2013 року Жидачівський районний суд Львівської області справа №1307/551/2012, провадження № 2/443/21/13 виніс рішення стягнути з боржника - Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20132,02 грн., компенсацію за затримку виплати коштів при звільненні в сумі 7482,54 грн., а всього 27614,56 грн., однак досі таке рішення не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, позивач ОСОБА_1 працював на Державному авіапідприємстві «Львівські авіалінії» з 12 липня 2000 року на посаді техніка категорії «С» цеху технічного обслуговування повітряних суден авіаційно-технічної бази Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» до 01 листопада 2010 року, з 22 листопада 2010 року його прийнято на посаду чергового по стоянці.

Наказом Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» №23/к від 25 січня 2012 року позивача з 31 січня 2012 року звільнено з вказаної посади.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі №1307/551/2012 від 6 жовтня 2013 року, стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 20132,02 грн., компенсацію за затримку виплати коштів при звільненні в сумі 7482,54 грн., а всього 27614,56 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі в сумі 20132,02 грн. позивачу до сих пір виплачена не була. Це не спростовано і представником відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов`язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України, Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Зважаючи на вказані норми закону, а також те, що відповідач не розрахувався з позивачем, тобто заробітна плата належна до виплати позивачу при звільненні та стягнута рішенням суду виплачена до сих пір не була позивач вправі вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день постановлення рішення у справі.

Суд не враховує посилання представника відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Зважаючи на те, що відповідач не розрахувався з позивачем, тобто заробітна плата належна до виплати позивачу при звільненні та стягнута рішенням суду виплачена до сих пір не була про що вказано, тримісячний строк не розпочав свого перебігу та позивач вправі вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Однак, стягнення судом першої інстанції 1656516,71грн. боргу по заробітній платі на задоволення позовних вимог слід вважати помилковим, як і здійснений позивачем та судом розрахунок суми, необхідної до стягнення.

Так, середній заробіток за час затримки розрахунку не є заробітною платою і тому не підлягає застосуванню як компенсація за затримку виплати коштів, так і коригування відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати.

Вказане зокрема вбачається і з рішення Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, а саме у такому йдеться про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно такою не є середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки трудові відносини у даному випадку припинені та таке нарахування є компенсацією за невчасну виплату заробітної плати.

Тому, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з часу звільнення позивача по день постановлення рішення суду, тобто з 31.01.2012 року по 12.11.2019 року і розрахунок виглядатиме так.

За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

З наданої позивачем Довідки про середню заробітну плату вбачається, що за листопад 2011 року позивач отримав заробітну плату в розмірі 2077,19грн., за грудень 2011 року 2057,04 грн.

Враховуючи кількість робочих днів у листопаді (22) та у грудні (22) 2011 року, середньоденна заробітна плата позивача у ці місяці становила 93,95грн. = ((2077,19грн.+ 2057,04грн.)/44 р.д.).

Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.01.2012 року по 12.11.2019 року становить 1948, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача за вказаний вище період, становить 183014,60 грн. (93,5 Х 1948).

Окремо, що стосується питання закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги без розгляду, на чому наполягали представники третьої особи, з підстав несплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги, то колегія суддів вважає, що підстав для закриття апеляційного провадження немає, оскільки, як вбачається з квитанції (а.с. 128), судовий збір було сплачено представником від імені відповідача про що відмічено в квитанції про його сплату.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги, слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково.

Відповідно оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про стягнення з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 183014,6 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» в особі голови Ліквідаційної комісії Журавського М.О. задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 17 грудня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», з участю третьої особи Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про стягнення заробітної плати та ін. задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 183014,6 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» 1830,14 грн. судового збору в дохід держави за розгляд справи судом першої інстанції.

Реквізити для стягнення судового збору в дохід держави:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: UA6026001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра