Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 301/652/16-ц

провадження № 61-21703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 60 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 07 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасної сплати платежів у рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07 липня 2014 року складає 58 362,27 доларів США, що в еквіваленті 690 256,17 грн.

З огляду на викладене ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 58 362,27 доларів США, що в еквіваленті 690 256,17 грн.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання припиненим зобов`язання в іноземній валюті за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 серпня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, у пункті 1.1. якого визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 60 000 доларів США.

Однак АКІБ «УкрСиббанк» перестав виконувати свої зобов`язання майже в повному обсязі, а саме - позичальнику не було видано кредитні кошти у розмірі 60 000 доларів США.

На його думку, вказане свідчить про те, що банком не були виконані зобов`язання щодо видачі кредитних коштів в іноземній валюті, а тому таке зобов`язання є припиненим в частині іноземної валюти.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позову посилається на те, що після укладення договору поруки від 07 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода, внаслідок якої збільшився обсяг відповідальності боржника, на що поручитель згоди не давав.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати поруку, встановлену договором поруки від 07 серпня 2008 року, припиненою згідно з частиною першою статті 559 ЦК України.

Ухвалою Іршавського районного суду від 20 січня 2017 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 закрито згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2017 року у складі судді Золотара М. М. позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 153 532,40 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненим зобов`язання в іноземній валюті за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 0 з моменту підписання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь банку. Разом з цим, зазначений ПАТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 та частково задовольняючи первісний позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в національній валюті - гривні (290 700 грн), а не в доларах США. При цьому суд врахував висновки судової економічної експертизи від 09 листопада 2016 року № 8923.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Рішення Іршавського районного суду від 20 січня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 0, яка станом на 07 липня 2014 року становить 58 262,78 доларів США, що в еквіваленті 689 079,49 грн, з яких: 54 949,28 доларів США, що в еквіваленті 649 890,41 грн, - заборгованість за кредитом; 3 313,50 доларів США, що в еквіваленті 39 189,08 грн, - заборгованість за процентами.

У решті вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання припиненим зобов`язання в іноземній валюті за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк». Разом з цим, суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання кредиту саме в іноземній валюті, що підтверджується пунктом 1.1. кредитного договору, яким визначено, що кредит надається у розмірі 60 000 доларів США. Умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості за кредитним договором також у доларах США.

На підтвердження факту видачі кредиту позичальнику надано банком меморіальний ордер від 08 серпня 2008 року, в якому у графі «сума» зазначено «60 000 USD» та вказано гривневий еквівалент цієї суми - «290 700/UAH». Аналогічна інформація міститься у заяві на видачу готівки від 08 серпня 2008 року № 48.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий банком на ім`я ОСОБА_1 , не передбачає зарахування на нього іноземної валюти - доларів США. Висновок Апеляційного суду Закарпатської області про стягнення з відповідачів суми заборгованості у доларах США без надання суду належних доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту в сумі 60 000 доларів США є помилковим. Апеляційний суд не дослідив заяву на видачу готівки, не встановив рахунку, з якого перераховані кредитні кошти, а також не встановив того, чи відповідає порядок видачі кредиту умовам кредитного договору. Судом апеляційної інстанції помилково не враховано висновки судової економічної експертизи № 8923, якими підтверджені викладені вище аргументи ОСОБА_1 . Крім того, представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні 22 лютого 2016 року в суді першої інстанції визнав факт видачі кредитних коштів відповідачу саме в національній валюті - гривні. Судом апеляційної інстанції не вирішено клопотання ОСОБА_1 про відвід головуючого суді Мацунича М. В., який входив до складу колегії суддів під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи із Іршавського районного суду Закарпатської області.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини, встановлені судами

07 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є

ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк зобов`язався видати ОСОБА_1 кредит у сумі 60 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних, а позичальник - повернути кредитні кошти разом з відсотками відповідно до умов договору (т. 1, а. с. 7-11).

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 07 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором (т. 1, а. с. 14, 15).

ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасної сплати платежів у рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків.

Згідно з наданим ПАТ «УкрСиббанк» розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 07 липня 2014 року складає 58 362,27 доларів США, що в еквіваленті 690 256,17 грн, з яких: 54 949,28 доларів США, що в еквіваленті 649 890,41 грн, - заборгованість за кредитом, у тому числі 538,19 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом за період з 07 лютого 2014 року до 07 липня 2014 року; 3 313,50 доларів США, що в еквіваленті 39 189,08 грн, - заборгованість за процентами, у тому числі 2 758,88 доларів США - прострочена заборгованість за процентами за період з 07 лютого 2014 року до 06 липня 2014 року; 16,14 доларів США, що в еквіваленті 190,89 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 11 березня 2014 року до 07 липня 2014 року; 83,35 доларів США, що в еквіваленті 985,79 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 11 березня 2014 року до 07 липня 2014 року (т. 1., а. с. 24-28).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За загальним правилом відносини позики є оплатними і за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції врахував наведені норми закону, а також той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме: не виконано належним чином зобов`язання щодо сплати кредиту і відсотків за користування кредитом.

Факт порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором не оспорюється, що підтверджується, зокрема, вимогою його касаційної скарги про залишення рішення суду першої інстанції в силі, яким стягнуто частину заявленої банком заборгованості.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що валютою кредитування сторони погодили долар США, а тому стягненню підлягають кошти у розмірі з урахуванням еквіваленту валюти кредитування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та вважає, що доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Так, пунктом 1.1. договору про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2008 року № 0 визначено, що кредит надається банком позичальнику у розмірі 60 000 доларів США.

Умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості за кредитним договором також у доларах США.

На підтвердження факту видачі АКІБ «УкрСиббанк» кредиту ОСОБА_1 надано меморіальний ордер від 08 серпня 2008 року № , в якому в графі «сума» зазначено «60 000 USD» та вказано гривневий еквівалент такої суми - «290 700,00/UAH». Аналогічну інформацію містить заява ОСОБА_1 на видачу готівки від 08 серпня 2008 року № 48.

Відповідно до копій квитанцій про погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості, які містяться в матеріалах справи, валютою операції вказано долар США із зазначенням гривневого еквіваленту такої суми.

Таким чином, враховуючи досліджений судом апеляційної інстанції зміст зазначених вище документів, колегія суддів погоджується із його висновком про те, що валютою кредитування сторони кредитного договору погодили саме долар США, визначивши суму банківської операції у розмірі 60 000 доларів США, а суму 290 700 грн зазначили як еквівалент такої суми.

Доводи касаційної скарги про те, що поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий банком на ім`я ОСОБА_1 , не передбачає зарахування на нього іноземної валюти - доларів США, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів.

Аргументи ОСОБА_1 про неврахування судом апеляційної інстанції висновків судової економічної експертизи № 8923 колегія суддів відхиляє, оскільки апеляційним судом з цього питання наведено відповідні мотиви.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України 2004 року, відповідно до частини другої якої жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доводи касаційної скарги про визнання представником ПАТ «УкрСиббанк» факту видачі кредитних коштів відповідачу саме в національній валюті - гривні, суперечать дійсному змісту його пояснень на відповідне запитання суду.

Крім того, матеріали справи не містять клопотання представника ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Мацунича М. В., питання про невирішення якого порушує заявник.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 заперечував факт виникнення між сторонами правовідносини з приводу надання кредиту саме в іноземній валюті, а тому не погоджувався із наданим банком розрахунком заборгованості, яка визначена саме в залежності від долара США.

Рішення ж апеляційного суду в частині дослідження апеляційним судом розрахунку заборгованості щодо окремих його складових за вказаний банком період ОСОБА_1 не оскаржує, а тому колегія суддів не переглядає судове рішення в цій частині.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваного судового рішення виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують, а також стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець