Справа № 297/1368/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гецко Ю. Ю.,

за участю секретаря - Михайліченко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 16.02.2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 року відповідач має прострочену заборгованість на загальну суму 110426,81 грн.. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованості за кредитом, що становить 3686,60 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 106740,21 грн.. В зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 110426,81 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. забезпечення розгляду справи.

Позивач просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, відносно винесення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду відзив на позовну заяву згідно якого просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався в позовній заяві, а відповідач у відзиві, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між 16.02.2012 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Надану суму кредиту відповідач повинна була повернути не порушуючи терміни.

Судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо сплати боргу, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 року відповідач має прострочену заборгованість на загальну суму 110426,81 грн.. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованості за кредитом, що становить 3686,60 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 106740,21 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.ст. 1054, 1055, 1049, 546 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст. 526, ч.1 ст.625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Однак, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів суд обчислює з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. (Постанова ВС України від 08.02.2018 по справі 727/2027/16-ц)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже в даному випадку при неналежному виконанні позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

З доданого до позовної заяви додатку №3 вбачається, що заборгованість розраховувалася з 16.02.2012 по 31.10.17, р.р. за 68,5 місяць, що значно перевищує строк позовної давності.

Договір укладено 16.02.2012р. на 12 місяців шляхом видачі пластикової банківської з строком дії 12 місяців. Термін дії кредиту закінчився через 1 рік 16.02.2013 року а строк позовної давності зійшов через 3 роки, а саме 16.02.2016 року. Позовна заява до суду зареєстрована 26.06.2018 року, тобто з пропущенням строку позовної давності 28 місяців.

З врахуванням вказаного, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. Заява про поновлення строку до суду не надходила, тому суд приходить до висновку необхідність відмовлення у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 526,530, 611, 612, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Гецко Ю. Ю.