Справа № 720/1342/18
Провадження № 2/720/200/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А.., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

сторін по справі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Істратій Н.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Новоселицької РДА Чернівецької області,

- про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач подала до суду позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якій мотивує тим, що вона не проживає з відповідачем однією сім`єю з 2012 року а рішенням Новоселицького районного суду по справі №720/892/15-ц від 14.07.2015 року шлюб розірвано. Весь цей час відповідач не цікавився сином. Не телефонував. Не виявляв бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його матеріальному утриманні та вихованні. Виконанні обов`язків по вихованню дитини та його матеріального утримання повністю лежить на неї. Позивач вважає, що відповідач умисно ухиляється від прийняття участі у вихованні та матеріальному утриманні сина а тому просить суд позбавити його батьківських прав.

На стадії підготовчого засідання позивач уточнила заявлені позовні вимоги додавши, що відповідач не приймає участь в утриманні сина та у нього є борг по аліментам в загальній сумі 24700 грн..

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що вона разом з відповідач у 2010 році виїхали до Італії на заробітки у 2011 році відповідач повернувся на Україну а вона залишилась. З цього часу сина на Україну вона не привозила. Вона вважає, що відповідач самоусунувся від виховання сина, не приймає участь у в його матеріальному утримані, що підтверджується боргом по аліментам. Вважає, що ставлення відповідача до виховання сина та його матеріального утримання примусило її звернутись до Органу опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації з заявою про доцільність позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідач в процесі розгляду справи у режимі відео конференції суду пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти його задоволення. Не визнання обставин зазначених у позові мотивує тим, що після приїзду на Україну погіршились відносини з дружиною, він намагався повернути на Україну сина, звертався до різних державних установ але ніякої позитивної відповіді не отримав. Обґрунтовуючи не визнання існуючого боргу по аліментам як підставу для позбавлення батьківських прав відповідач посилався, зокрема на те, що розгляд даної справи відбувся заочно, без належно повідомлення про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, тому був позбавлений можливості надати суду свої докази та заперечення, від сина не відмовляється, дійсно не може спілкуватися з ними через складні стосунки з позивачкою та того що син проживає в Італії а він на Україні.

Представник третьої особи просить суд підтримати рішення органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Наданими сторонами доказами судом встановлено, що заочним рішенням Новоселицького районного суду по справі №720/892/15-ц від 14 липня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Новоселицького районного суду по справі №720/909/15-ц від 14 липня 2015 року стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. починаючи з 14 травня 2015 року до його повноліття. Дане рішення звернуто до виконання та Постановою державного виконавця від 09.02.2016 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки розрахунку від 06.05.2019 року по виконавчому листу №720/909/15-ц від 14 липня 2015 року заборгованість по аліментам ОСОБА_3 складає 33983 грн..

Рішенням №65 від 31.10.2018 року Орган опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Аналізуючи встановлені судом взаємин сторін і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, суд, приходить до висновку, що між сторонами дійсно склалися стосунки, за яких батьки уникають спілкування між собою після фактичного припинення шлюбних відносин, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідача з сином, спілкування з яким, з урахуванням місця проживання можливе лише за згоди матері.

Разом з тим суд враховує, що батько розуміє свій обов`язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати таку участь та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав в даному випадку є передчасним, з наступного

Судом встановлено, що відповідно до довідки №115 від 30.08.2018 року Новоселицької міської ради ОТГ Старостинського округу №2 ОСОБА_3 зареєстрований в с . Шишківці , Новоселицького району але не проживає та його місце проживання не відоме.

З наданих відповідачем копії листів адресованих до Державної прикордонної служби України, Посольству України в Італійської Республіки, Консульско -правовий відділ МЗС України встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_3 та він просить дані державні установи вжити заходи щодо повернення на Україну його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якій незаконно перебуває на території Італії.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач тимчасово проживає в м. Одеса та все листування проводилося через адвоката.

Крім того, суд не вбачає жодної з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених ч.1 ст.164 СК України, згідно якої: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців невиявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в указаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

З урахуванням обставин справи, суд не вбачає факту ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню сина.

Відповідно до 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В суді позивачка та її представник, мотивуючи свій позов, пояснили необхідність позбавлення відповідача батьківських прав тим, що вона бажає бути вільною у вихованні сина, мати вільний виїзд за кордоном та залишитись з ним надали проживати в Італії а не просити постійно від відповідача дозволу кожний раз коли забажає кудись їхати.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 80, 82, 245, 246, 258-273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 141,150, 155, 164, 165, 192,194-196 СК України Сімейного кодексу України, суд , -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередивши ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням суду через десять днів з дня проголошення.

Суддя : Вівчар Г.А.