П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Справа № 370/802/17

Провадження: № 22-ц/824/14396/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Маркуса Дмитра Романовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс»

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Мазки Н.Б.,

у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ТОВ «Ультра Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи його тим, що 14.11.2016 року між ТОВ «Ультра Фінанс» та відповідачем укладено кредитний договір №57041 з додатком №1 до договору фінансового кредиту №57041 на суму 1 500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку договору та 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору, зі строком на 30 днів до 14.12.2016 року. ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого станом на 07.04.2017 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 664.05 грн., яка складається з: 1500 грн - простроченої заборгованості по кредиту; 3 150 грн. заборгованості по відсотках; 14,05 грн. - 3% річних від простроченої суми. Листи-вимоги, які направлялись на адресу відповідача з пропозицією погасити прострочену заборгованість, ним проігноровано. За таких підстав ТОВ «Ультра Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2019 року у задоволенні ТОВ «Ультра Фінанс» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Маркус Д.Р. в інтересах ТОВ «Ультра Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та порушення норм матеріального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що договір позики укладається з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ЗУ «Про електронну комерцію»). Вказав, що укладення електронного договору позики, реєстрація та ідентифікація позичальника за його ініціативою відбулась на сайті товариства за допомогою Bank ID АТ КБ «Приватбанк». На підтвердження заявлених вимог посилався на детальний розрахунок заборгованості та дані щодо реєстрації позивальника на веб-сайті товариства, Регламент надання фінансових кредитів товариства, які долучені до апеляційної скарги. Зазначав, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Ні судом першої інстанції, ні відповідачем питання щодо недопустимості або недостовірності поданих доказів не порушувалось, а тому вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що подані товариством докази не завірені належним чином. Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на норми ЗУ «Про електронну комерцію», а тому необґрунтовано відмовив у позові.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, 14.11.2016 року між ТОВ «Ультра Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №57041 з додатком №1 до договору фінансового кредиту №57041, в розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку договору та 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору, зазначений у п.1.4 договору, зі строком на 30 днів до 14.12.2016 року (а.с.7-10).

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина 1 статті 129 Конституції України).

Роздруківки Інтернет-сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі. Втім, матеріали судової практики свідчать про визнання такої роздруківки як доказу за умови відсутності заперечень від інших осіб, що беруть участь у справі.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини 2 статті 185 ЦПК України просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даному випадку відповідач не надав суду жодного доказу на спростування значення відомостей, які містяться на роздруківках з належного відповідачу сайту ultracash.com.ua., зокрема, копії кредитного договору №57041 та скрін-шоту перерахування кредитних коштів.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав вважати подані позивачем докази неналежними та недостатніми, посилаючись на те, що вони не містять інформації щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали даної справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 частини 1 статті 3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законами України «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до 1.3 договору фінансового кредиту договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту перерахування кредитодавцем грошових коштів на картковий рахунок банківської платіжної картки позивальника, номер якої було вказано позичальником при реєстрації на веб-сайті кредитодавця ultracash.com.ua.

Згідно п.п. 7.3, 7.3.3, 7.3.8 підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що надав згоду, усвідомлюючи правові наслідки, на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису, надав згоду на отримання СМС-повідомлень (SMS), листів засобами електронного та поштового зв`язку з інформацією кредитодавця щодо укладення та виконання цього договору (а.с. 9)

Відповідно до п. 1.7 невід`ємною частиною цього договору є Регламент надання фінансових кредиторів ТОВ «Ультра фінанси», який розміщений на сайті ultracash.com.ua. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись положень Регламенту (а.с. 7)

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Ультра Фінанс», визначені Регламентом, перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, і є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно п.1.3 Регламенту позичальник, який має намір отримати кредит повинен зареєструватися на веб-сайті. При цьому, всі дії, вчинені позичальником з метою реєстрації на веб-сайті та укладання договору фінансового кредиту є відповіддю (акцептом) позичальника про прийняття пропозиції (оферти) товариства відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 94).

ОСОБА_1 14.11.2016 року на головній сторінці веб-сайту ТОВ, обравши суму та строк кредитування, пройшов реєстрацію (ідентифікацію) в ІТС за допомогою технології Bank ID від АТ КБ «Приватбанк», яка є сервісом онлайн-варифікації фізичних осіб за допомогою українських банків, ЕЦП чи ID-картки, та передбачає надання позичальником дозволу на отримання ідентифікаційних даних позичальника з обслуговуючого банку (в даному випадку АТ КБ «Приват банк»).

За результатами ідентифікації позичальника товариством було отримано інформацію щодо ОСОБА_1 , зокрема, персональну фотографію, копії сторінок паспорту, номер фінансового телефону, дату народження, індивідуальний податковий номер, e-mail, стать, резидентність.

Після надання особистої інформації, при заповненні реєстраційної анкети, позичальник погодився з детальними умовами кредитування, які викладені в Регламенті надання фінансових кредитів товариства шляхом встановлення позначки в спеціальному полі (чек-бокс). Пройшовши процедуру верифікації платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перейшов на сторінку в особистого кабінету, де розміщений проект кредитного договору та відображено запропоновані умови кредитування в табличному вигляді. Щодо прийняття рішення про надання кредиту позичальнику на e-mail була направлена пропозиція погодити умови кредитного договору з посиланням на особистий кабінет. ОСОБА_1 акцептував умови кредитного договору в особистому кабінеті, встановивши позначку в чек-бокс «вказуючи у цьому полі реєстраційної форми код одноразового ідентифікатора та натискаючи кнопку «Підтвердити», Я, ОСОБА_1 , визнаю таким чином укладення мною договору фінансового кредиту № 57041 та підтверджую, що повністю ознайомлений, розумію та погоджуюсь з усіма його умовами» та запитав одноразовий ідентифікатор для підтвердження акцепту. На його запит йому було направлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, значення якого він ввів у відповідне поле в особистому кабінеті, чим погодив мови кредитного договору та підписав його.

На підтвердження перерахування суми позики позивач надав скрин-шот електронного переказу коштів, згідно якого 14.11.2019 року мерчантом ultracash_com_ua1 здійснено поповнення пластикової картки НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанку», що належить ОСОБА_1 ( номер телефону НОМЕР_2 ) на суму 1500 грн. (а.с. 3).

Факт перерахування коштів товариством на карту позичальника підтверджується також копією листа від ТОВ «ФК «Вей ФОР Пей» від 11.09.2019 рок (а.с.93).

Зі змісту кредитного договору № 57041 від 14.11.2017 року убачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Ультра Фінанс» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Ультра Фінанс» за період з 14.11.2016 року по 14.11.2016 року становить 4 664.05 грн., що складається з: 1500 грн. простроченої заборгованості по кредиту; 3 150 грн. заборгованості по відсотках; 14,05 грн. - 3% річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України (а.с.10, 81, 82,83,84).

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що без отримання листа на адресу електронної пошти та СМС-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою особистого кабінету і встановлення позначки в чек-боксі, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, договір фінансового кредиту № 57041, був укладений між ТОВ «Ультра Фінанс» та ОСОБА_1 14.11.2017 року в електронному варіанті та підписаний ОСОБА_1 з електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідач отримав кредитні кошти, однак, умови договору не виконав, позику і відсотки в обумовлений договором термін не повернув, що свідчить про обґрунтованість позову ТОВ «Ультра Фінанс» та наявність законних підстав для його задоволення.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Маркуса Д.Р. в інтересах ТОВ «Ультра Фінанс» підлягає задоволенню, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2019 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. за подання позову (а.с. 1) та 2400 грн. (а.с. 130) за подання апеляційної скарги, а всього 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Маркуса Дмитра Романовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, Кловський узвіз, 7) заборгованість за договором кредиту № 57041 від 14.11.2016 року в розмірі 4664,05 (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. 05 коп., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1500 грн.; заборгованості по відсотках в розмірі 3 150 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмір 14, 05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, Кловський узвіз, 7) судовий збір в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль