Житомирський апеляційний суд
Категорія 52 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. у м.Овручі

по цивільній справі №755/16097/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом. Просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та збільшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 частини його щомісячного заробітку до 1/3 частини, починаючи з 11.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування вимог зазначала, що у період із 22.03.2006 року по 13.04.2010року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження доньки відповідач активної участі в житті новоствореної сім`ї не брав, не підтримував її починань, пов`язаних з побутовими питаннями та розвитком дитини, що стало наслідком розірвання шлюбу. Після розлучення відповідач участі у вихованні дитини не приймав, уникав зустрічей із донькою, а у випадках зустрічей дитини з батьком, донька поверталась засмучена. Останні три роки дочка просить відмовитись від зустрічей з татом, а на одинадцятий день народження дочка будь-яких привітань від батька не отримала. Відповідач після розірвання шлюбу постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, взагалі не цікавиться її життям, не проводить із нею час, а також не надає матеріальної допомоги.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині збільшення розміру аліментів залишено без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і покласти на орган опіки і піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Додатково апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та не взяв до уваги думку самої доньки.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 2007 року, повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 02 березня 2016 року, довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Краківська 15-17» від 02 жовтня 2018 року №103 (а.с.9,10,11,13).

Згідно довідки про отримання аліментів ОСОБА_1 отримує аліменти від відповідача на утримання дитини (а.с.12).

Із змісту протоколу індивідуальної психологічної діагностики від 01.10.2018 року, характеристики ОСОБА_3 та характеристики позашкільного навчального закладу «Центр технічної і художньо-естетичної творчості для дітей та юнацтва «Зміна» м.Києва» та танцювально-спортивного клубу «Юпітер» вбачається, що тато дитини не виконує батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги донці та її вихованню. Дівчинку приводять та забирають мама або бабуся, батько за весь період часу не з`являвся. Мама приймає активну участь у житті дитини, регулярно та своєчасно вносить оплату за тренування та змагання (а.с.14-19).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 24.06.2019 року №103/5713/41/3, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із тим, що він ухилявся від виховання та утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Позбавлення батьківських прав є передчасним без попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Суд дійшов висновку, що орган опіки та піклування не встановив факту свідомого нехтування батьком своїми обов`язками, винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також, чи можливо змінити його ставлення до виховання дочки в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не врахував, що відношення відповідача підлягає зміні, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, що до відповідача раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання своєї доньки, а тому застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним та недоцільним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що в даному випадку позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним.

Матеріали справи свідчать про те, що між батьками дитини склалися неприязні стосунки, що, на думку відповідача, є перешкодою до спілкування з дитиною.

Разом з тим, ці обставини не можуть бути підставою для ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому суд першої інстанції обгрунтовано попередив відповідача про необхідність змінити своє ставлення до дитини.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, судом досить повно і всебічно з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін відповідно до вимог ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст. 268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.