печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі судових засідань Іваненку С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2018 року, вищевказаний позов у порядку ст. 31 ЦПК України, направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді від 03 січня 2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

В ході підготовчого судового засідання відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, який прийнято судом до спільного розгляду з первісними вимогами.

У призначене судом підготовче судове засідання на 15 серпня 2019 року позивач за первісним позовом та його представник не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Представник направив суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю участі у засіданні перекладача жестової мови Москаленко Н.М. (а.с.166).

У зв`язку із вказаними обставинами, судом було відкладено підготовче засідання до 10 вересня 2019 року.

У призначений час позивач за зустрічним позовом та його представник повторно не з`явилися, про час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялися судом за наявними в матеріалах справи адресами. Однак на адресу суду повернувся конверт від позивача з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній». У свою чергу кореспонденція направлена на адресу представника позивача ОСОБА_5 повернулася на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

З урахуванням вищевказаних обставин, судом черговий раз відкладено судове засідання та повторно направлено судові повістки про виклик на судове засідання призначене на 15 жовтня 2019 року позивачу та його представнику.

В той же час, 15 жовтня 20019 року через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою позивача та перебуванням його на лікуванні.

Крім того, судом було розміщено оголошення про виклик як позивача так і його представника в судове засідання на офіційному сайті суду.

Представник відповідачки та позивачки за зустрічним позовом звернувся до суду з усним клопотанням про залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання. Поряд з цим, представник ОСОБА_4 просив суд постановити ухвалу про залишення без розгляду зустрічних позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та третя особа підтримали вказане клопотання.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законодавець у ст. 121 ЦПК України стосовно розумності процесуальних строків вказав, що строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

В контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника».

Будучи ініціатором даного позовного провадження позивач повинен приймати заходи для всебічного та об`єктивного розгляду справи з дотриманням розумних строків, не порушувати баланс захисту як своїх прав, так і прав відповідача.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхилив скаргу заявника на порушення права доступу до суду, оскільки він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16.05.2017)), про що, зокрема, свідчить те, що він не звертався до суду за інформацією щодо її стану розгляду.

Крім того, листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Згідно з приписами пункту 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, судом встановлено, що судові повістки позивач та його представник не отримує за зазначеними ними контактними адресами, із заявами про ознайомлення з матеріалами справи не зверталися до суду, заяви про розгляд справи за його відсутності не було подано, що свідчить про те, що позивач не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи. Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення його позовної заяви без розгляду.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що в ході розгляду справи позивачеві та його представнику надавались всі можливості для забезпечення права на справедливий суд та доступ до правосуддя, однак як позивач так і його представник не виявили належної процесуальної поведінки, що на думку суду дає підстави для застосування наслідків п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Також не приймаються до уваги судом посилання представника позивача на поважність причин відсутності позивача у судових засіданнях, оскільки диспозиція п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не містить в собі такого обов`язкового елементу, як поважність причин. Крім того, позивач не був позбавлений можливості направити в судові засідання свого представника, який регулярно брав участь в судових засіданнях з розгляду справи.

Згідно ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення заяви без розгляду.

Оскільки представник позивачки за зустрічним позовом звернувся до суду з клопотанням про залишення без розгляду зустрічних позовних, заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя