ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року місто Чернівці справа № 716/1171/17

провадження №22-ц/822/969/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивачів ОСОБА_1 , представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бацей Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Стрільця Я.С.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання недійсним договору іпотеки, зняття заборони відчуження житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Заставнівської районної ради №83/5 від 05 травня 1989 року було оформлено право власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, розташованими в АДРЕСА_1 на відповідача по справі (батька позивачів) ОСОБА_5 . В подальшому на зазначений будинок було видано свідоцтво про право власності.

13 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 37400 доларів США, строком до 12 листопада 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 13 листопада 2007 року, між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 79,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі вважають, що спірне господарство відносилось до типу колгоспного двору та вони, як члени двору, є співвласниками цього господарства.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року визнано право власності по 1/5 частки вказаного будинку за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Зазначали, що житловий будинок був переданий в іпотеку без їхньої письмової та нотаріально посвідченої згоди, а тому просили визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок недійсним, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на даний житловий будинок, визнати недійсним договір іпотеки та зняти заборону відчуження житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, апеляційної інстанції та касаційної інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13 листопада 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 в частині щодо 1/5 часток зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, які належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кожному відповідно до рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року в іпотеку майнових прав на житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться на АДРЕСА_1 .

Знято заборону відчуження житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 в частині по 1/5 часток, які належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відповідно до рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року.

В іншій частині позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як члени колгоспного двору та відповідно до рішення суду є власниками майна, переданого в іпотеку банку, згоди на укладення іпотечного договору не давали, а тому оспорюваний договір іпотеки є недійсним у частинах, які їм належать.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено частково. Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2017 року в частині визнання частково недійсним іпотечного договору скасовано.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13 листопада 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2017 року в частині задоволення позову щодо зняття заборони відчуження житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1 , скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та визнаючи договір іпотеки недійсним у цілому, суд апеляційної інстанції виходив із того, що частки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виділено в натурі і не зареєстровано право власності на них як на окремий об`єкт нерухомості, що унеможливлює визнання договору іпотеки недійсним у частині.

Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 31 січня 2018 року в частині позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів в частині визнання договору іпотеки недійсним, суд касаційної інстанції виходив із того, що відсутність згоди членів колгоспного двору не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, крім випадків, коли той з членів колгоспного двору, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони іпотечного договору під час його укладення діяли добросовісно, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На вказане рішення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що іпотечний договір укладений без нотаріально посвідченої згоди співвласників, а тому відповідно до вимог ст..ст.203,205,215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 37400 доларів США, строком до 12 листопада 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 13 листопада 2007 року, між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 79,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року визнано право власності по 1/5 частки вказаного будинку за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як за членами колгоспного двору.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсним договору іпотеки.

Як на підставу позову, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посилалися на те, що житловий будинок , який є предметом іпотеки, є спільною частковою власністю членів колгоспного двору, тому при укладенні договору іпотеки вимагалася нотаріальна засвідчена їх згода як співвласників майна. Проте, такої згоди вони не надавали, що є підставою для визнання правочину недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24 липня 1989 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_5 (т.1 а.с.49).

Відповідно до п. 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, затвердженої міністерством Комунального господарства Української РСР, чинної на момент видачі свідоцтва про право приватної власності, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин - видачі свідоцтва про право власності) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Таким чином, з`ясуванню підлягає питання щодо обгрунтованості віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Згідно довідки Товтрівської сільської ради Чернівецької області №942 від 27 серпня 2019 року будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 було побудовано в 1988 році, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Дане будинковолодіння згідно погосподарських книг відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 24 липня 1989 року (момент видачі свідоцтва про право власності) та станом на 15 квітня 1991 року (момент припинення існування колгоспного двору) були зареєстровані та проживали члени колгоспного двору:

1. ОСОБА_5 , 1958 р.н., голова двору;

2. ОСОБА_6 , 1961 р.н., дружина;

3. ОСОБА_3 , 1981 р.н., син;

4. ОСОБА_4 , 1984 р.н., син;

5. ОСОБА_7 , 1986 р.н., дочка.

З архівної довідки Заставнівської районної державної адміністрації №287 від 12 жовтня 2016 року вбачається, що в документах архівного фонду колгоспу «Перемога» с.Товтри є відомості про те, що ОСОБА_5 прийнятий у члени колгоспу «Перемога» (протокол звітних зборів колгоспу від 02 березня 1990 року).

З копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що він прийнятий в члени колгоспу «Перемога» 05 лютого 1990 року та виключений з членів колгоспу 11 вересня 1990 року.

З архівної довідки Заставнівської районної ради №656 від 12 жовтня 2016 року вбачається, що в документах архівного фонду ТзОВ «Товтри» с.Товтри є відомості про те, що ОСОБА_6 працювала в колишньому колгоспі «Перемога» з липня 1983 року по жовтень 1984 року, з квітня по червень 1986 року, з травня 1988 року по січень 1991 року.

З копії трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що вона виключена з членів колгоспу «Перемога» 11 лютого 1992 року.

Також встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей - позивачів по справі. З часу народження та до моменту припинення існування колгоспного двору всі діти були неповнолітніми та постійно проживали в спірному господарстві.

Отже, встановлені обставини дають підстави для висновку, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому особи, які були членами цього двору, мають право на частку в праві спільної сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях

316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV«Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого співвласник нерухомого майна на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того, хто уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (касаційне провадження

№ 14-325цс18).

Апеляційним судом встановлено, що іпотечний договір, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» без наявності нотаріально посвідченої згоди співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на передачу ОСОБА_5 майна в іпотеку, що є правовою підставою для визнання оскаржуваного правочину недійсним.

При цьому, суд першої інстанції помилково указав, що рішення суду про визнання за позивачами права власності на майно колгоспного двору було ухвалено після укладення договору іпотеки, і на час укладення спірного договору банк не знав і не міг знати про те, що іпотекодавець не отримав згоди інших співвласників.

Разом із тим, суд першої інстанції не врахував, що юридичний факт встановлення належності майна на праві спільної часткової власності пов`язується не з ухваленням рішенням суду про такий факт, а з моменту набуття права власності на таке майно.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 13 листопада 2007 року №СVZWGA00000087.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 13 листопада 2007 року №СVZWGA00000087, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк