Справа № 603/416/19
Провадження №2/603/267/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання Захарчишин М.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: адвокат Гнатишин Віра Володимирівна

предмет позову: збільшення розміру стягнення аліментів,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Андрусенка І.Я.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Гнатишин В.В.

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Андрусенко І.Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягнення аліментів визначених рішенням Монастириського районного суду від 22.04.2016 року (Справа №603/122/16-ц) та стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2000 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.08.2013 року сторони уклали шлюб.

За час шлюбу у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.03.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області (Справа №603/121/16-ц).

30.03.2018 року позивач по справі змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.04.2016 року (Справа №603/122/16-ц) вирішено стягувати із ОСОБА_3 в користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі 600 грн на утримання дочки ОСОБА_4 щомісяця з 01.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивачки обґрунтовуючи необхідність збільшити розмір аліментів пов`язував це виключно зі змінами в законодавстві, зокрема покликався, що мінімально гарантований розмір аліментів у твердій грошовій сумі не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім зазначеного, представник позивача в позові посилається на норми ст. 184 СК України при цьому зазначаючи, що сам законодавець визначив, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в зв`язку з чим були внесені зміни щодо мінімального розміру аліментів в ст. 192 СК України, та вважає, що внесені зміни надають можливість звернутись із позовом про зміну розміру аліментів.

Також, представник позивача вважає, що відповідач є працездатною, здоровою особою, періодично їздить за межі території України на роботу, що на її думку свідчить про покращення його матеріального становища.

Враховуючи те, що встановлений судом у 2016 році розмір аліментів є меншим ніж мінімально гарантований розмір на час подання позову, а також те, що матеріальний стан відповідача покращився, просив збільшити розмір аліментів до 2000 грн на дитину, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідачу надано право надіслати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

13.08.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче засідання по даній справі відкладено з підстав зазначених в п.1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

05.09.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче засідання по даній справі відкладено з підстав зазначених в п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

16.09.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області продовжено підготовче провадження та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (інформації) з Державної прикордонної служби в порядку ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

09.10.2019 року Монастириським районним судом Тернопільської області з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України отримано відповідь на запит згідно ухвали суду від 16.09.2019 року.

16.10.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовку справи до судового розгляду закінчено, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Аргументи сторін.

12.09.2019 року представником відповідача до Монастириського районного суду Тернопільської області надано відзив на позовну заяву згідно якого представник відповідача з обставинами викладеними у позові погоджується частково з підстав зазначених в відзиві та просить задовольнити позов частково (а.с.44-46).

16.09.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому висловив свої заперечення щодо обставин викладених представником відповідача в відзиві на позовну заяву та вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення (а.с.82-83).

25.09.2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив в якому просить не враховувати відповідь на відзив при розгляді спору по суті, а врахувати викладені нею заперечення.с.92-93).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася проте представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився проте представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та повідомила, що позивач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 849,50 грн щомісячно але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму в зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а батько ще й до того хворіє та потребує матеріальної допомоги. В останнє судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача ОСОБА_3 , позовні вимоги відповідач визнає частково та просить при прийнятті рішення врахувати думку, яка викладена у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. .

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача на підставі пояснень наданих сторонами в судовому засіданні та наявних у справі доказів з урахуванням позицій сторін викладеними ними в відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, запереченні на відповідь на відзив.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, заслухавши сторони по справі, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із запереченнями відповідача, викладеними представником відповідача в відзиві на позовну заяву, дійшов висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 20.08.2013 року сторони уклали шлюб.

За час шлюбу у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.03.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області (Справа №603/121/16-ц).

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.04.2016 року (Справа №603/122/16-ц) вирішено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі 600 грн на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісяця, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

30.03.2018 року позивач по справі змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що також підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого 30.03.2018 року.

Підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів визначеного рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.04.2016 року (№603/122/16-ц) представник позивача зазначає те, що відповідач є працездатною, здоровою особою, періодично їздить за межі території України на роботу, що на її думку свідчить про покращення його матеріального становища, а також вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також, представник позивача вважає, що внесені до ст. 192 СК України зміни, щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, є підставою для зміни розміру аліментів встановлених судом.

V. Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України, визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У ч.1 ст.192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до п.23 цієї ж постанови, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції ВС у справі від 12.09.2018 №459/2181/17 зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів відповідно до приписів ст.ст. 77-78 ЦПК України щодо суттєвої зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я позивачем суду не надано. Нових обставин, що зумовили б зміну розміру аліментів позивачем не наведено.

Як установлено судом, представник позивачки обґрунтовуючи необхідність збільшення розміру аліментів пов`язував це виключно зі змінами в законодавстві та посилався, що встановлений судом у 2016 році розмір аліментів є меншим ніж мінімально гарантований розмір на час подання позову про збільшення розміру аліментів.

Суд погоджується з позивачем лишень з тим, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 Верховний Суд зазначив: «Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів».

Отже, збільшення гарантованого мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Отже, зважаючи на зазначене, суд не приймає доводи представника позивача, щодо збільшення розміру аліментів із підстав зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Як зазначалося вище, законодавець також пов`язує можливість ініціювання питання щодо збільшення аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника таких аліментів або зміни його сімейного стану.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Проте позивач не надала доказів суттєвого покращення матеріального стану відповідача або зміни його сімейного стану.

Доводи позивача, що відповідач отримував дохід перебуваючи за межами території України, що покращило його матеріальне становище, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло так як такий вид доходу не має системного характеру, відповідач не має постійного доходу, також, відсутні достовірні відомості про його доходи, в зв`язку з чим саме тимчасове перебування відповідача за межами території України не може бути підставою для зміни розміру платежів (аліментів), що мають постійний, щомісячний характер та підлягають сплаті тривалий проміжок часу.

Отже жодних доказів, які б указували на покращення матеріального становища відповідача в порівнянні із його матеріальним становищем на момент встановлення аліментів, позивачем не доведено й судом не здобуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Так, відповідач в відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 849 грн 50 коп щомісячно але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, суд не приймає часткове визнання відповідачем позову з таких підстав.

У відповідності до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до шести років з 01.07.2019 року становить 1699 грн.

З врахуванням положень ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому на день прийняття рішення, а саме 14.11.2019 року становить 849 грн 50 коп.

Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення, а тому визнання відповідачем позову частково щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 849 грн 50 коп щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечитиме закону.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

В зв`язку з наведеним, суд відмовляє в частковому визнанні відповідачем позову.

VІ. Висновки за результатами розгляду справи

Висновки суду, зазначені в даному рішенні узгоджуються з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20.06.2019 року у справі N 632/580/17 (провадження №61-51сво18).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а так як позивач звільнений від сплати судових витрат дані судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави в розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів, визначений рішенням Монастириського районного суду від 22.04.2016 року (Справа №603/122/16-ц), з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави судові витрати, а саме, судовий збір за розгляд справи в суді в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2019 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_2 ) проживаючої за адресою: с.Високе Монастириського району Тернопільської області.

Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії ТР №050845 на надання правової допомоги,), адреса місцезнаходження якого: вул.С.Бандери №1 м.Монастириська Тернопільської області

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання вказане в позові: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Гнатишин Віра Володимирівна (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 25.01.2019 року серії ТР №000348, Ордер серії ТР №065461 на надання правової допомоги), місцезнаходження якої: вул.Добровідка 15 м.Монастириська Тернопільська область.

Суддя І. М. Галіян