ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/566/19

провадження № 22-ц/4809/1380/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Пономарьов О. В.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Бабич С.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2019 року, у складі головуючого судді Замши О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позову вказував, що 16.02.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. На виконання даного договору він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 18000,00 грн., а відповідач у свою чергу зобов`язався їх повернути до 25.12.2017 року, що підтверджується розпискою даною відповідачем.

Крім того, 01.04.2017 року відповідно до договору позики позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6000,00 грн., з терміном повернення до 01.05.2017 року, що підтверджується також розпискою відповідача.

Станом на 16.05.2019 року відповідач зобов`язання по поверненню коштів за договорами позики не виконав, а тому позивач в судовому порядку просить стягнути на його користь з відповідача кошти в розмірі 24000,00 грн. у рахунок повернення боргу за договорами позики від 16.02.2017 року та 01.04.2017 року. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 24000, 00 грн. в рахунок повернення боргу за договорами позики від 16.02.2017 року та від 01.04.2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено юридичної природи боргових розписок з метою правильного застосування ст.ст. 1046,1047 ЦК України та не було встановлено справжність правовідносин, що виникли між сторонами.

У скарзі вказує на те, що він дійсно писав розписки від 16.02.2017 року та від 01.04.2017 року, але кошти від позивача не отримував ,дані кошти позивач повинен був передати іншій особі за виконану роботу, а саме надання юридичних послуг .

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрнутованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, пояснення представника позивача адвоката Пономарьова О.В., який просив відмовити у її задоволенні, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.

Задовольняючі позов суд першої інстанції послався на його доведеність та обґрунтованість, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення на його користь коштів за договорами позики.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам та підлягає залишенню без змін.

Встановлено, що між сторонами 16.02.2017 року було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18000,00 грн., які зобов`язався повернути до 25.12.2017 року, що підтверджується розпискою від 16.02.2017 року (а.с.73).

Крім того, сторонами було укладено договір позики від 01.04.2017 року, на підтвердження даного факту відповідач написав письмову розписку, яка посвідчує факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 6000,00 грн. з терміном повернення до 01.05.2017 року (а.с.72).

Таким чином, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися договірні правовідносини.

Звертаючись із позовними вимогами позивач вказував, що відповідачем порушено зобов`язання за договорами позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора ( ч.ч. 2 - 4 ст. 545 ЦК України ).

Судом першої інстанції були досліджені оригінали розписок, які підтверджують укладення договорів позики і їх умови, а також засвідчує, що на час їх складання боржник ОСОБА_2 отримав від кредитора ОСОБА_1 грошову суму та містить зобов`язання боржника повернути отримані кошти в борг з встановленим терміном їх повернення.

Відповідно до ст. 599 ЦПК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Доводи відповідача, що спірні розписки містять інші правовідносини, які не пов`язані із договором позики є необгрунтованими і не підтверджені належними та допустимим доказами.

Будь-яких застережень розписки не містять щодо встановлення інших правовідносин крім боргових.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено обставини про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання за договорами позики, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кошти за договорами позики від 16.02.2017 року та від 01.04.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

21.11.2019 складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л. В. Суровицька

В.В. Черненко