Дата документу 13.11.2019 Справа № 333/524/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/524/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3404/19 Фунжий О.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що на підставі укладеного договору позики від 01.11.2017 року відповідач отримав від неї 100 000 грн., про що була складена розписка в отриманні коштів.

Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.01.2018 року.

Однак станом на 01.01.2018 року сума позики відповідачем не повернута.

Вказує, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за позикою не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн. заборгованості за договором позики.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 листопада 2017 року у розмірі 100 000 грн., витрати на сплату судового збору у розмір 1000 грн., усього 101 000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені всі обставини справи, не враховано, що грошові кошти йому фактично не передавалися. Поза увагою суду залишився той факт, що боргова розписка була написана ним на вимогу позивача при прийнятті його на роботу. Обставину щодо безгрошового характеру написаної боргової розписки підтвердили допитані свідки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

На зазначену апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції відзив у якому посилається на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладання між сторонами договору позики та невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року сторони згідно зі ст.ст. 1046-1047 ЦК України уклали договір позики, за яким позивач ОСОБА_2 передала, а відповідач ОСОБА_1 прийняв позику у сумі 100 000 грн., зобов`язавшись повернути позику до 01 січня 2018 року, що підтверджується розпискою, копія якої додана до матеріалів справи.

Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в сумі 100 000 грн. позивачу у встановлені договором строки не повернув.

Аналізуючи зміст правочину, суд дійшов правильного висновку, що текст розсипки від 01 листопада 2017 року містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми.

Письмова форма договору позики від 01 листопада 2017 року укладеного між ОСОБА_2 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, між сторонами виникли зобов`язання, які випливають із договору позики.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, давши їм оцінку, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до правильного висновку, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики та правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що останній не отримував коштів за договором позики спростовується: договором позики, укладеного у простій письмовій формі та власноруч написаною ним розпискою.

Зокрема, взявши до уваги показання свідків, допитаних у судовому засіданні та подальші дії відповідача, як то звернення до правоохоронних органів лише після пред`явлення позову до нього, суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до правильного висновку, щодо відсутності підстав вважати про наявність тиску на ОСОБА_3 .

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що до нього був застосований також обман, що між сторонами був укладений удаваний правочин, а написана ним розписка містить ознаки безгрошового характеру.

Перевіряючи обґрунтованість цих доводів, колегія суддів звертає увагу, що на даний час договір позики не визнано недійсним у судовому порядку, вказаний правочин є чинним, а наявність боргового документу (розписки) у позивача свідчить про отримання відповідачем коштів та те, що борг не погашено.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко