Справа № 161/2053/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/1018/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Домальчука Р. В. ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мартинюк О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитних коштів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мартинюк Ольги Ігорівни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21.08.2019 Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, яку мотивовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.09.2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 253487,59 доларів США та 408237,31 грн заборгованості за кредитним договором № 99/08-І/02 від 02.07.2008 та по 1411,50 грн судового збору з кожного. З метою звернення вказаного судового рішення до виконання Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25.03.2014 було видано позивачу два виконавчі листи: виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 та виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_3 , які були пред`явленні для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської області. В подальшому постановою державного виконавця щодо боржника ОСОБА_2 08.04.2014 було відкрито виконавче провадження № 42851177. 25.02.2016 з відділу державної виконавчої служби надійшла довідка від 22.02.2016 за № 2060 про те, що вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і виконавчий лист направлено арбітражному керуючому Матвіїву В.М. Не погоджуючись із постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження, стягувач оскаржив її в судовому порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.04.2016 постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано. Однак, станом на сьогоднішній день даний виконавчий лист у Луцькому районному відділі ДВС ГТУЮ Волинської області та у арбітражного керуючого Матвіїва В. М. відсутній. На підставі викладеного стягувач просить суд видати дублікат виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25.03.2014 щодо боржника ОСОБА_2 на виконання заочного рішення суду, ухваленого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.09.2013 у справі № 161/2053/13-ц за позовною заявою АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитних коштів, яким позов задоволено повністю, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 253487,59 доларів США та 408237,37 грн заборгованості за кредитним договором № 99/08-І/02 від 02.07.2008; стягнуто з ОСОБА_2 в користь АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1411,50 грн; стягнуто з ОСОБА_3 в користь АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1411,50 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року заяву представника АБ «УКРГАЗБАНК» про видачу дубліката виконавчого листа в даній цивільній справі задоволено. Ухвалено видати дублікат виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25.03.2014 щодо боржника ОСОБА_2 на виконання заочного рішення суду, ухваленого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.09.2013 у справі № 161/2053/13-ц за позовною заявою АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитних коштів, яким позов задоволено повністю, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 253487,59 доларів США та 408237,37 грн заборгованості за кредитним договором № 99/08-І/02 від 02.07.2008; стягнуто з ОСОБА_2 в користь АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1411,50 грн; стягнуто з ОСОБА_3 в користь АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1411,50 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист № 161/2053/13-ц, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, був втрачений, що унеможливлює подальше виконання рішення суду. Виконавчий лист на виконанні в органах ДВС не перебуває у зв`язку з його втратою, з метою захисту прав стягувача на виконання рішення, суд прийшов до висновку про видачу дубліката виконавчого листа.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мартинюк О. І. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, щосуд першої інстанції не врахував того, що питання видачі дубліката виконавчого листа вже було предметом судового розгляду за поданням державного виконавця і ухвалою суду від 29.10.2018 у задоволенні подання було відмовлено і стягувачу було про це відомо. Також в апеляційній скарзі вказано, що банк пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки постанова державного виконавця від 31.10.2014 про закінчення виконавчого провадження № 42851177 була скасована ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2016 у справі № 161/3200/16-ц, з моменту скасування постанови державного виконавця минуло 3 роки 5 місяців, а видача дубліката можлива тільки до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, банк не довів факту втрати постанови. Також особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що суду першої інстанції в ухвалі не навів ні фактичних обставин справи, ні правового обгрунтування.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинюк О. І. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовити.

Відзиви на апеляційну скаргу в даній справі не подавались.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинюк О. І. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник АБ «УКРГАЗБАНК» Домальчук Р. В. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники, їх представники в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.09.2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 253487,59 доларів США та 408237,31 грн заборгованості за кредитним договором №99/08-І/02 від 02.07.2008 та по 1411,50 грн. судового збору з кожного.

З метою звернення судового рішення від 18.09.2013 до виконання Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25.03.2014 було видано АТ «УКРГАЗБАНК» два виконавчі листи: виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 та виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_3 , які були пред`явленні для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Волинської області.

Постановою державного виконавця щодо боржника ОСОБА_2 08.04.2014 було відкрито виконавче провадження ВП №42851177.

25.02.2016 з відділу державної служби АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла довідка від 22.02.2016 за № 2060 про те, що виконавче провадження ВП № 42851177 закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і виконавчий лист направлено арбітражному керуючому Матвіїву В.М.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження, стягувач оскаржив її в судовому порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.04.2016 постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на день розгляду справи виконавчий лист у Луцькому районному відділі ДВС ГТУЮ Волинської області та у арбітражного керуючого Матвіїва В.М. відсутній.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 42851177 від 30.10.2014 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/2053/13-ц, виданого 25.03.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» 253487,59 доларів США та 408237,31 грн заборгованості за кредитним договором № 99/08-І/02 від 02.07.2008 та по 1411,50 грн. судового збору з кожного закінчено з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 у редакції, що діяла на час винесення постанови, тобто у зв`язку з визнанням боржника банкрутом (а.с. 108).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2016 року у справі № 161/3200/16-ц постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 42851177 від 30.10.2014 було скасовано, оскільки боржником за виконавчим листом № 161/2053/13-ц, виданим 25.03.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області є фізична особа ОСОБА_2 , а не фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Діюче на той час законодавство не передбачало процедури банкрутства фізичної особи, а тому закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV є безпідставним (а.с. 110-111).

Процесуальний документ постанова про закінчення виконавчого провадження № 42851177 від 30.10.2014 була скасована постановою від 22.09.2016 про скасування процесуального документу (а.с. 109).

Виконавчий лист від 25.03.2014 у справі № 161/2053/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором, виданий Луцьким міськрайонним судом щодо боржника ОСОБА_2 відсутній у матеріалах виконавчого провадження № 42851177, а також відсутній і в арбітражного керуючого Матвіїва В. М., що підтверджується довідкою ВДВС Луцького РУЮ Волинської області від 22.02.2016 № 2060 та листом арбітражного керуючого Матвіїва В. М. від 22.05.2019 (а.с. 185, 186).

З довідки ВДВС Луцького РУЮ Волинської області від 22.02.2016 № 2060 також встановлено, що про факт отримання виконавчого документу арбітражним керуючим Матвіївим В. М. ВДВС Луцького РУЮ Волинської області невідомо.

Таким чином виконавчий лист втрачено не з вини стягувача.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії - закінчення виконавчого провадження № 42851177 згідно постанови від 30.10.2014) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи такого не містять.

Тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що стягувачем недоведено факт втрати виконавчого листа.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час набрання законної сили судовим рішенням, на підставі якого був виданий виконавчий лист) строк пред`явлення виконавчих документів до виконання становив один рік.

Таким чином судом встановлено наступне:

- виконавчий лист було видано 25.03.2014;

- його було пред`явлено до виконання 04 квітня 2014 року;

- 08 квітня 2014 року виконавче провадження № 42851177 за вказаним виконавчим листом було відкрито;

- 30 жовтня 2014 року виконавче провадження було закінчено;

- ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2016 року постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 42851177 від 30.10.2014 було скасовано;

- процесуальний документ постанова про закінчення виконавчого провадження № 42851177 від 30.10.2014 була скасована постановою від 22 вересня 2016 року. Вказане підтверджується і Інформацією про виконавче провадження (а.с. 187-189).

За змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого листа) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається, зокрема, пред`явленням виконавчого документу до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

В даному випадку даних про повернення виконавчого листа стягувачу матеріали справи не містять, як і не містять доказів надсилання його арбітражному керуючому, постанова про закінчення виконавчого провадження скасована судом, а відповідно відсутні підстави для такого повернення, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що питання про видачу дубліката виконавчого листа вже було предметом судового розгляду і ухвалою від 29.10.2018 суд відмовив у задоволенні подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа (а.с. 168), оскільки стягувач в даному випадку звернувся з даною заявою після скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, на яку покликався суд, відмовляючи у задоволенні заяви, скористався своїм правом на звернення з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мартинюк Ольги Ігорівни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді