Ухвала

Іменем України

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 127/15699/16-ц

провадження № 61-19698 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., від 02 серпня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Шемети Т. М. від 08 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 24 лютого 2017 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - державний виконавець) відкрито виконавче провадження № 53469289, за виконавчим листом № 127/15699/16-ц від 21 лютого 2017 року, на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 213 690, 00 грн.

Заявник просила поновити строк на подання скарги та скасувати вказану постанову, оскільки державний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження протиправно, так як від імені стягувача ОСОБА_2 із заявою про відкриття виконавчого провадження звернувся неповноважний представник. Крім того, відсутня інформація про направлення їй копії постанови як стороні виконавчого провадження (боржнику), тому про оскаржувану постанову дізналася 08 липня 2019 року від свого представника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2017 року та вказану скаргу залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутні докази того, що заявник була обізнана про існування постанови про відкриття виконавчого провадження, чим порушено її процесуальні права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 була обізнана про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить наступне. В рамках цього виконавчого провадження державний виконавець звертався з поданням про примусове проникнення до житла боржника, яке було задоволено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року, яку суд апеляційної інстанції залишив в силі. При цьому, суд апеляційної інстанції розглядаючи справу № 127/15699/16-ц, встановив, що державним виконавцем 24 лютого 2017 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку. Крім того, ОСОБА_1 декілька разів зверталася із заявою про відстрочення виконання рішення суду. Також неодноразово зверталася із заявами про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та із заявою про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Отже, виходячи з викладеного вище, звертаючись із такими заявами ОСОБА_1 вказувала на наявність виконавчого провадження та була повідомлена про всі виконавчі дії, які здійснювалися в межах вказаного виконавчого провадження, тому суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання скарги та залишення скарги без розгляду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статей 126, 449 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара