Провадження № 2/761/6128/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» про визнання кредитного договору частково недійсним та його розірвання,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась через свого представника до суду з позовом до ТОВ «Качай Гроші» (далі - відповідач), у якому просить визнати пункти 1.4., 1.6. кредитного договору № 00-111418, укладеного 21.01.2019 року між нею та відповідачем, недійсними та вказаний кредитний договір розірвати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.01.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Качай Гроші» було укладено кредитний договір № 00-111418, відповідно до умов якого позивачці було надано відповідачем кредит в сумі 4400,00 грн. строком на 30 календарних днів, зі встановленою процентною ставкою в розмірі 2% в день від суми кредиту, що на рік становить 720%. Позивачка сплачувала кошти для погашення кредиту, однак сума заборгованості з кожним днем зростала. За попередніми відомостями, отриманими позивачкою заборгованість за кредитним договором становить 15708,00 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що зміст п.п. 1.4., 1.6. вказаного кредитного договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а саме ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підчас підписання кредитного договору позивачка вважала, що процентна ставка за користування кредитом становить 2% на день, тому умови пунктів 1.4. та 1.6. є несправедливими. Крім того, позивачка просить суд розірвати кредитного договору № 00-111418, укладеного 21.01.2019 року між нею та відповідачем, оскільки були змінені істотні умови договору, що порушує ст.ст. 651, 652 ЦК України. Таким чином, посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст.203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсними пункти 1.4., 1.6. кредитного договору № 00-111418 від 21.01.2019 року та розірвати вказаний кредитний договір.

Ухвалою від 01.07.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

07.08.2019 року представник ТОВ «Качай Гроші» подав на позовну заяву відзив, в якому заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні.

12.09.2019 року на адресу суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 27.09.2019 року було повернуто зустрічну позовну заяву ТОВ «Качай Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

26.09.2019 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Борта П.С. надійшла відповідь на відзив, в якій останній виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.01.2019 року між позивачкою та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 00-111418, шляхом реєстрації позивачки на сайті www. kachay .com.ua, відповідно до умов якого відповідач надав позивачці кредит в сумі 4620,00 грн., а позивачка зобов`язалась повернути відповідачу надані кредитні кошти до 20.02.2019 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 2% в день, що на рік становить 720 %.

Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 рокув справі № 6-1341цс15.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Крім того, відповідно до норм ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до п.7.8. електронного кредитного договору підписанням цього договору позивачка підтверджує, що текст договору нею прочитаний повністю та його положення зрозумілі.

В свою чергу, у пункті 7.10. електронного кредитного договору зазначено, що цей договір підписано позичальником в особовому кабінеті відповідача через електронний підпис, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлений позичальнику на номер телефону повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту.

Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.

Таким чином, спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняла надані відповідачем кредитні кошти і виконував умови договору; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Позивачка посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість пунктів 1.4., 1.6. електронного кредитного договору, які містять умови про зміну витрат, зокрема плати за користування кредитом.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним пунктів п.п. 1.4., 1.6. електронного кредитного договору, позивачка не надала суду доказів на підтвердження наявності зазначених вище умов для визнання умов договору несправедливими.

Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивачки. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13).

Так, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, оскільки при підписанні даного договору позивачка ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у останньому несправедливих умов, а всі твердження позивачки з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Крім того, щодо вимоги позивачки про розірвання електронного кредитного договору № 00-111418 від 21.01.2019 року, укладеного між нею та відповідачем, варто зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 651 ЦПК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З точки зору ч.1 ст. 652 ЦПК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Як на підставу для задоволення вимоги про розірвання кредитного договору, позивачка вказує, що сума, яку необхідно виплатити за електронним кредитним договором № 00-111418 від 21.01.2019 року значно зросла за рахунок непропорційно великого відсотку за користування кредитом, що робить процес погашення кредиту важким та довгостроковим, позивачка вважає, що істотні обставини, якими вона керувалась під час укладання договору змінились, а тому договір відповідно до ст. 651 ЦПК України необхідно розірвати.

З урахуванням зазначено, суд вважає, що заявлена вимога не підлягає задоволенню, оскільки ТОВ «Качай Гроші» не порушувались взяті на себе обов`язки за спірним договором та не змінював істотні умови договору, а суму, яку належить сплатити відповідачу змінилась, у зв`язку з простроченням позивачкою виконання зобов`язання за договором, що виражалось у нарахуванні відсотків за користування кредитом за кожний день прострочення, а тому він не може бути розірваний на підставі ст.651 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» про визнання кредитного договору частково недійсним та його розірвання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: