Справа № 599/2339/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Чорної В. Г. при секретарі Біловус С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачаОСОБА_3 з вимогами про визнання права власності.

Позивачі подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують з мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив: 18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досягнуто домовленості щодо володіння житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, а саме: А Житловий будинок, а тамбур, Б гараж, В стодола Г стайня, пг.погріб, що в АДРЕСА_1 .

Позивачем сплачено визначену за домовленістю суму і досягнуто всіх істотних умов, позивач безперешкодно користується вказаним приміщенням. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачем виявилось неможливим.

В зв`язку з цим суд вважає, що істотні умови договору виконані і його слід визнати дійсним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 321ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст.ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Сторони між собою взаємно визнають право власності на майно.

Як передбачено частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 16, 220, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 19,76,77,258, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме: А Житловий будинок, а тамбур, Б гараж, В стодола Г стайня, пг.погріб, що в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме: А Житловий будинок, а тамбур, Б гараж, В стодола Г стайня, пг.погріб, що в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Зборівський районний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Повний текст рішення складено 20 листопада 2019 року.

Суддя підпис З оригіналом згідно:

Суддя Зборівського

районного суду В. Г. Чорна