Справа № 133/1049/19
Провадження № 22-ц/801/2248/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуСправа № 133/1049/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року, ухвалене суддею Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Сорокою Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2011 між сторонами був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання заяви. Відповідно до умов якого банком позичальнику було оформлено кредит у розмірі 12000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язана погашати заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання покладених на неї зобов`язань, за вимогою банку виконати їх з поверненням кредиту.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.03.2019 становить 24002,36 гривень, з яких: 11589,73 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 4241,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5972,26 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 579,62 грн. - нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 1119,16 грн.-штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 на позовну заяву подала відзив, в якому просила суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що не заперечує того, що за її заявою було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів у розмірі 12000,00 грн. та погашала заборгованість по кредиту по мірі можливості.

Крім того, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, так як відповідно до розрахунку заборгованість виникла 26.04.2012, тому банком попущено строк позовної давності.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що в підтвердження позовних вимог позивачем надані належні та допустимі докази. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. ОСОБА_1 поставивши підпис в Анкеті-заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2011 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву (а.с.9). У якій зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD») (а. с. 10).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18.03.2019 становить 24002,36 гривень, з яких: 11589,73 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 4241,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5972,26 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 579,62 грн. - нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 1119,16 грн.-штраф (процентна складова) (а.с. 5-8).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг шляхом надання кредиту з встановленим лімітом на картковий рахунок в спосіб, визначений Умовами та Договором, а також наявності заявленого банком розміру кредитної заборгованості.

З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.

Матеріали справи містять відзив поданий відповідачем на позовну заяву (а.с 43), ОСОБА_1 визнала та не заперечувала, що 06 грудня 2011 року за її заявою було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів у розмірі 12000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та погашала заборгованість по кредиту по мірі можливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Строк дії картки , яка була отримана відповідачем визначений до останнього дня 05 місяця 2021 року ( а.с.52).

Приймаючи до уваги ту обставину , що відповідач не заперечував факт отримання кредиту в розмірі 12000 гривень, враховуючи строк дії картки, який на час розгляду справи не закінчився, а також наявність заборгованості по тілу кредиту, позов в частині стягнення заборгованості в цій частині в сумі 11589,73 підлягає задоволенню.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У Анкеті-заяві позичальника від 06.12.2011 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочену заборгованість за тілом кредиту , а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.12.2011, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Умови та Правила надання банківських послуг.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Подані банком до суду першої інстанції докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими, оскільки Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.12.2011 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

За таких обставин, відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог унеможливлює встановити чи взагалі здійснювалось кредитування відповідача та на яких умовах, отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Згідно статті 12,81 ЦПК України, кожна сторону довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення про відмову у позові в повному обсязі, яке не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та те, що відповідач визнала та не заперечувала, що за її заявою було відкрито картковий рахунок у розмірі 12000,00 грн., є підстави для задоволення позову в цій частині.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що згідно ч.2 статті 530 ЦК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11589,73 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 48,3 % (розрахунок 11589,73 грн. (задоволена частинна вимог): 24002,36 грн. (ціна позову)) х 100 = 48,3%.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 927,84 грн. (48,3% від 1921,00 грн) та судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 1391,76 грн. (48,3% від 2881,50 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів зазначає , що дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2019 року встановлений в розмірі 1921,00 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року у даній справу скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11589,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 927,84 гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 1391,76 гривень, а всього 2319,60 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало