Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 442/7974/16-ц

провадження № 61-44473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,

третя особа - Дрогобицький відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року у складі судді Хомика А. П. та постанову Апеляційного суду Львівської області

від 24 липня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., третя особа - Дрогобицький відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та

ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1303/0708/71-048, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 35 000,00 доларів США та зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

25 травня 2012 між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема за вказаним кредитним договором.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відчужено право вимоги за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 1303/0708/71-048 на користь ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

07 грудня 2016 року ним (позивачем) отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 серпня 2016 року ВП № 52004310, прийняту державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з примусового виконання виконавчого напису від 03 червня 2016 року № 11496.

У порушення норм законодавства будь-яких даних про наявність у нього заборгованості перед відповідачем не отримано. Більше того, з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 48400120 від 02 березня 2016 року, винесеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Баб`як Л. В., вбачається, що заборгованість позивача перед ПАТ « Альфа-Банк» сплачена у повному обсязі згідно з квитанціями: від 08 січня 2015 року № МАВО20998, від 17 квітня 2015 року

№ 77142, від 15 травня 2015 року № 67813, від 05 лютого 2015 року № 49070,

від 02 березня 2016 року № 1-255К в добровільний термін.

При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. не отримував від ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість у розмірі

18 219,09 доларів США та всі його складові перед банком, у тому числі суми процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Розрахунок боргу, наданий працівниками банку є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків цієї юридичної особи, та не може слугувати доказом безспірності розміру її грошових вимог до ОСОБА_1 , враховуючи сплату останнім боргу перед банком у повному обсязі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис від 03 червня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 11496 про стягнення з ОСОБА_1 18 219,09 доларів США заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис від 03 червня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 11496 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 18 219,09 доларів США, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення мотивоване тим, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що сума заборгованості позичальника перед банком, зазначена у написі, є безспірною.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, оскільки не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення такого. Крім того, судами попередніх інстанцій не здійснено перевірку додержання нотаріусом процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а безпідставно встановлено та зазначено в рішеннях про відсутність безспірності вимог при вчиненні виконавчого напису.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ 1303/0708/71-048, за умовами якого останній отримав кредит у сумі

35 000,00 доларів США та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відчужено право вимоги за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 1303/0708/71-048 на користь ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня

2014 року у справі № 442/8613/14-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з останнього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 15 жовтня 2014 року на загальну суму 368 572,13 грн.

Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Баб`як Л. В. 02 березня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48400120.

Із вказаної постанови вбачається, що заборгованість позивача перед ПАТ «Альфа-Банк» сплачена у повному обсязі згідно з квитанціями: від 08 січня 2015 року

№ МАВО20998, від 17 квітня 2015 року № 77142, від 15 травня 2015 року № 67813,

від 05 лютого 2015 року № 49070, від 02 березня 2016 року № 1-255К в добровільний термін.

03 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 11496, за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 1303/0708/71-048 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» загальної суми заборгованості в розмірі 18 219,09 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом -

14 934,25 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом -

3 484,84 доларів США за період із 01 березня 2014 року по 18 квітня 2016 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня

1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України

від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документівпередбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки у розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 липня 2008 року, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права включено заборгованість за кредитом за період із 01 березня 2014 року по 18 квітня 2016 року, тобто за межами строку кредитування. ПАТ «Альфа-Банк» скористалося правом дострокового стягнення заборгованості за вказаним договором, що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі № 442/8613/14-ц, а тому така заборгованість не може вважатися безспірною, оскільки кредитор не має права нараховувати відсотки за користування кредитом та вимагати їх стягнення за межами строку кредитування.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, оскільки не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення такого, не заслуговує на увагу, оскільки безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»), наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише відображенням розрахунків відповідача щодо наявності грошового зобов`язання позичальника, і цей розрахунок підлягає перевірці нотаріусом при вчинені виконавчого напису, а при виникненні спору - судом, оскільки законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що судами попередніх інстанцій не здійснено перевірку додержання нотаріусом процедур і факта подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а безпідставно установлено та зазначено в рішеннях про відсутність безспірності вимог при вчиненні виконавчого напису, не заслуговує на увагу, з підстав наведених вище.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Верховним Судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня

2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик