КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер судової справи: 761/3855/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді- доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Панченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В.

за участі:представника скаржника - Мінко А.В.

представника заінтересованої особи: ОСОБА_2 - ОСОБА_1

державного виконавця Шевченківського ВДВС ГТУЮ м.Києва - Норка

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного музею історії України на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Савицького О.А.,

по цивільній справі №761/3855/18 за скаргою Національного музею історії України на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норка Євген Віталійович,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року Національний музей історії України звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норки Євгена Віталійовичапро арешт майна боржника від 03.12.2018 року, арешт коштів боржника від 04.12.2018 року та розшук майна боржника від 09.04.2019 року, винесені ним у рамках виконавчого провадження № 57674535; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо вилучення належного боржнику транспортного засобу; визнати неправомірною постанову державного виконавця про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 23.05.2019 року; зобов`язати Шевченківський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві повернути боржнику неправомірно вилучений транспортний засіб, а також зобов`язати Шевченківський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу боргу за виконавчим листом, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 57674535.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що на примусовому виконанні в Шевченківському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києвіперебуває виконавчий лист №761/3855/18, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 05 листопада 2018 року про стягнення з НМІУ на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 188 956,74 гривень. Оскільки Національний музей історії України є установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, боржник вважає, що зазначений виконавчий лист підлягає пред`явленню до органів державного казначейства. Відтак звернувшись до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про

виконавче провадження». Однак, останній залишив заяву заявника без належного реагування, жодних дій щодо повернення виконавчого документа не вчинив.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду боржник подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про її скасування та постановлення нової ухвали про задоволення скарги в повному обсязі.

Посилаючись на те, що судом не застосовано норми права, що підлягали застосуванню, зокрема положення Бюджетного Кодексу України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845. За приписами зазначених нормативно -правових актів визначено окремий порядок виконання рішень про стягнення з боржників - розпорядників бюджетних коштів (бюджетних установ). А саме: такі документи виконуються на підставі виконавчих документів виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Скаржник є неприбутковою державною установою, створеною у встановленому порядку центральними органами виконавчої влади України - Міністерством культури України, повністю утримується за рахунок державного бюджету України, є розпорядником коштів бюджету нижчого рівня і відповідно є бюджетною установою. Приналежність їх до бюджетних установ безсумнівно підтверджена довідкою Міністерства культури України. Приймаючи до уваги їх належність до бюджетних установ, виконання рішення у цивільній справі № 761/3855/18 в частині стягнення на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 186 842, 34 гривни підлягає виконанню виключно Управлінням державної казначейської служби України в Шевченківському районі міста Києва, в якому відкриті рахунки скаржника.

Відтак всі дії державного виконавця, що були вчинені в рамках виконавчого провадження, в тому числі і вилучення, належного скаржнику автомобіля та передачі його на зберігання третім особам, вчинені особою, яка не уповноважена здійснювати стягнення з НМІУ.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС ГТУЮ м. Києва - Норка Є.В. та заінтересована особа та її представник у судовому засіданні не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

У вересні 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ в якому вказувалось на необхідність відхилення поданої апеляційної скарги так як її доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 також подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому вказує на правомірність постановленого судового рішення, зазначаючи також що боржник НМІУ діє не добросовісно, оскільки фактично

ухиляється від виконання рішення суду що набрало законної сили, а сама скарга подана з метою затягування виконання такого рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 57674535 з примусового виконання виконавчого листа № 761/3855/18, виданого 05.11.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, щодо стягнення з Національного музею історії України на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 188 956,74 гривень.

Постановою державного виконавця від 14.11.2018 року відкрито вказане виконавче провадження, про наявність якого боржник був повідомлений належним чином.

У ході проведення виконавчих дій у рамках виконавчого провадження № 57674535 державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника від 03.12.2018 року, арешт коштів боржника від 04.12.2018 року та розшук майна боржника від 09.04.2019 року.

З матеріалів справи також убачається, що банківські рахунки боржника у ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Укрексімбанк» закриті.

За результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем виявлено та описано належний боржнику транспортний засіб «Mitsubishi Grandis», номерний знак НОМЕР_1 , та винесено 23.05.2019 року постанову про передачу майна (транспортного засобу) на зберігання іншому зберігачу - ДП «СЕТАМ» з метою подальшої його реалізації.

24.05.2018 року представник заявника звернувся до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка залишена державним виконавцем без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні скарги НМІУ, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах наданих йому законом повноважень. Оскільки у відповідності до вимог закону органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів виконують рішення про стягнення коштів з державних органів, а не з державних організацій ( закладів, установ), до яких відноситься боржник. При цьому вказані поняття не є тотожними, тому державний виконавець під час вжиття заходів щодо примусового виконання рішення у виконавчому провадженні № 57674535 діяв у межах визначених законом повноважень.

Враховуючи, що примусове виконання рішення суду відносно боржника відноситься до компетенції Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, суд вважав відсутніми підстави для подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів документів та відомостей необхідних для перерахування стягувачу боргу за виконавчим листом на підставі відкритого виконавчого провадження.

Крім того суд зазначав, що постанови державного виконавця що оскаржуються скаржником на час прийняття державним виконавцем винесені з метою виконання покладених на нього обов`язків щодо примусового виконання рішення, яке боржником у добровільному порядку не виконано.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що боржник у виконавчому провадженні - Національний музей історії України є не державним органом, а є державною організацією (закладом, установою) та відноситься до сфери управління Міністерства культури України, про що також зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також слід зазначити, що виконавчий лист №761/3855/18 виданий на виконання судового рішення про стягнення зі скаржника на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі не містив відомостей щодо стягнення визначених коштів саме за рахунок державного бюджету.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державних підприємств(установ, організацій) врегульований нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно ч.1 ст.2 указаного Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Тобто, судові рішення про стягнення коштів з державної установи підлягають виконанню саме органами Державної виконавчої служби.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 -4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

З аналізу вказаної норми права слідує, що законом передбачено обов`язок державного виконавця передати виконавчий лист про стягнення з державного підприємства коштів на виконання до органів казначейства лише в тому випадку, якщо наявні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Між тим, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 37 Закону, для повернення стягувачеві виконавчого документа, а державним виконавцем виявлено майно боржника, на яке можна звернути стягнення, зокрема автомобіль «Mitsubishi Grandis», номерний знак НОМЕР_1 , слід дійти висновку про те, що державний виконавець діяв у відповідності зі змістом виконавчого листа та в межах наданих йому повноважень.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами

Отже, оскільки боржником в добровільному порядку не виконувалося рішення суду, обов`язкове до виконання на усій території України, а також не надавалася будь - яка інформація щодо можливого виконання рішення суду, дії державного виконавця з опису та арешту майна боржника, спрямовані на забезпечення виконання судового рішення, жодним чином не суперечили вимогам чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Національного музею історії України залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: