Справа № 487/3474/16-ц
Провадження № 6/487/280/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2019 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Карташева Т.А., за участю секретаря Кожина В.О., заявника ОСОБА_1 та її представника - адвоката Влащука В.М., представника стягувача - адвоката Мотельчук Ю.І., представника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Щербатюка А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, встановлене ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2017р. по справі №487/3474/16-ц, зазначивши в її обгрнутування наступне.

Так, Заводським ВДВС 23.05.2017р. відкрито виконавче провадження №54001969 щодо примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 575 129,54 грн.

28.07.2017р. ухвалою Заводським райнним судом м. Миколаєва ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїду за межі України без вилучення паспортного документа.

28.09.2017р. ухвалою апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення суду.

02.10.2017р. на виконання ч. 1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа, в якій зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

11.10.2017р. ухвалою апеляційного суду Миколаївської області рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2016р. було залишено без змін.

10.11.2017р. Заводським районним судом м. Миколаєва повторно був виданий виконавчий лист.

10.11.2017р. Заводьким ВДВС було відкрито виконавче провадження №55132735 щодо примусового виконання вказаного рішення суду.

В період з грудня 2017р. по серпень 2018р. ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення перерахувала на депозитний рахунок Заводського ВДВС 11094,88 грн., які неможливо перерахувати стягувачу в зв`язку з відсутністю реквізитів для перерахування коштів.

Під час застосування обмеження у праві виїзду за межі України суд послався на наступні обставини: станом на момент винесення ухвали ОСОБА_1 не розпочала виконувати рішення суду; не надає зареєстровані за нею 26 транспортних засобів для проведення опису, в зв`язку з чим їх оголошено в розшук; ОСОБА_1 оголошено в розшук.

Проте, ОСОБА_1 не мала можливості виконати рішення суду одразу в зв`язку з відсутністю майна, достатнього для виконання та відсутністю тривалий час постійного заробітку.

Так, з останнього місця роботи ОСОБА_1 була звільнена 20.09.1999р. В період з вересня 1999р. по травень 2015р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

27.02.2014р. Господарським судом Миколаївської області винесено постанову про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_1 та відкрито ліквідаційну процедуру. 12.05.2015р. Господарським судом Миколаївської області було припинено ФОП ОСОБА_1 , провадження у справі про банкрутство закрито. 13.05.2015р. відбулася реєстрація припинення ФОП ОСОБА_1 . Під час розгляду цієї справи було встановлено, що раніше зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби зняті з обліку в період з жовтня 2012р. по серпень 2014р.

Крім того, в провадженні Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000421 від 30.01.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, в рамках якого повідомлення про підозру ОСОБА_1 не вручалось, матеріали стосовно оголошення її в розшук не надходили.

З 15.04.2019р. ОСОБА_1 працевлаштована в ТОВ «Антрекот», про що повідомлено Заводський ВДВС, і частина її заробітної плати буде щомісячно перераховуватись на депозитний рахунок Заводського ВДВС для виконання рішення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заяву та просила її задовольнити, посилаючись на те, що не має наміру ухилятися від виконання рішення суду. Вона дійсно позичала грошові кошти у ОСОБА_2 , та повернула останньому 45 тис. долларів США, проте підтверджуючих документів не має, але якщо ОСОБА_2 визнає цю обставину, вона готова повернути йому 15 тис. доларів США. На даний час вона мешкає в АДРЕСА_1 та періодично у сина в АДРЕСА_2 , переховуватися від державного виконавця не збирається, і якщо б державний виконавець повідомив її про вихід за місцем проживання, вона б надала доступ, проте до неї так ніхто і не приходив. На даний час вона перерахувала на виконання рішення суду близько 14000 грн., та в подальшому має намір здійснювати відрахування з заробітної плати, оскільки працевлаштувалась. Крім того, вона має необхідність виїхати до Болгарії, відвідати племінника.

Представник ОСОБА_1 адвокат Влащук В.М. в судовому засіданні посилався на недоведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, остання вжила заходи до працевлаштування, виконує рішення суду, хоча і частково, тому вже досягнута мета такого заходу, як обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Мотельчук Ю.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка до теперішнього часу не виконала рішення суду в повному обсязі, або основну його частину, тому такий захід як обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде спонукати її до виконання.

Представник Заводського відділу державно виконавчої служби міста Миколаїв Щербатюк А.І. в судовому засіданні заперечував проти скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки боржник не виконує покладені на нього рішенням суду зобов`язаня.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі держави, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, на виконанні якого знаходиться документ, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В даний час порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачений ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову із особливостями, встановленими цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року, в якому усунуто описку ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто на його користь з ОСОБА_1 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 575 129 грн. 54 коп.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року залишено без змін.

На даний час в провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №55132735 від 10.11.2017 з примусового виконання виконавчого листа №487/3474/16-ц, виданого 10.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 60000 доларів США, що еквівалентно 1575129,54 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2017р., ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням. Приймаючи рішення, суд встановив, що державним виконавцем вживалися такі заходи примусового виконання рішення суду як розшук майна боржника та звернення до Заводського районного суду м. Миколаєва з поданням про розшук боржника-фізичної особи, яке було задоволено ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2017р., що свідчить про ухилення ОСОБА_1 від покладених на неї позичкових зобов`язань.

10.11.2017 року державний виконавець виніс постанови про арешт майна боржника з метою забезпечення реального виконання рішення, про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Згідно з Актом державного виконавця від 23.01.2018р. останній здійснював вихід за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , та за повідомленням ОСОБА_3 ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою, але не проживає.

25.01.2018р. державний виконавець звернувся до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 за ст.ст. 382, 388 КК України, зокрема про невиконання судового рішення.

07.11.2019 року державним виконавцем здійснений вихід за місцем реєстрації боржника, про що складений акт, проте доступ до помешкання не наданий, двері ніхто не відчинив.

Таким чином, вказані заходи результатів не принесли, майно боржника не виявлено.

З 15.04.2019р. ОСОБА_1 працює в ТОВ "Антрекот", про що свідяать надані нею довідки.

Як вбачається з банківських квитанцій 13.12.2017 року ОСОБА_1 сплатила в рахунок погашення боргу 1000 грн., 15.01.2018 року - 1 000 грн., 09.02.2018 року - 1000 грн. виконавчого збору, 12.03.2018 року - 1000 грн. боргу, 16.04.2018 року - 1000 грн., 25.06.2018 року - 1000 грн., 09.07.2018 року - 1000 грн., 07.08.2018 року - 1000 грн., 18.06.2019 року - 1 000 грн.

Постановою заступника начальника Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатюка А. ОСОБА_4 . від 01.11.2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримуються нею в ТОВ "Антрекот".

Як вбачається з відомостей наданих Заводським відділом ДВС м. Миколаїв, станом на 08.11.2019р. на депозитному рахунку відділу наявний залишок коштів у розмірі 13743,88 грн., які підлягають перерахуванню на користь ОСОБА_2 .

Рішення суду на час розгляду справи в повному обсязі не виконано, виконавче провадження не закінчено.

Проте застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України є виправданим, на сьогоднішній день дійсно сприяє виконанню нею рішення суду про стягнення грошових коштів. З урахуванням обсягу заборгованості, яка згідно матеріалів справи на сьогодні складає понад мільйон гривень, цей вид обтяження залишається актуальним.

Посилання боржника на необхідність виїзду за межі України для побачення з рідними, суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність будь-яких обставин, які б зумовили обґрунтовану необхідність виїзду заявниці за кордон. Матеріали справи не містять жодного доказу, що неможливість виїзду ОСОБА_1 за кордон створює перешкоди у її спілкуванні з рідними.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 441, 259 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, встановлене ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 20.11.2019 року.

Суддя Т.А. Карташева