Справа № 201/7418/19
Провадження № 2/201/2706/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року позивач ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 12 березня 2018 року на площі Соборна у м. Дніпрі, відповідач вчинивши правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, під час керування автомобілем, скоїла зіткнення з транспортним засобом «Тойота», державний номер НОМЕР_1 , якому заподіяла механічні пошкодження та завдала шкоду транспортному засобу. Позивач обґрунтовує вину відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди на підставі Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, якою було визнано винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала чинності 17 квітня 2018 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3408354 від 22.12.2017 року. Так, з метою визначення спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця. Відповідно до Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 5407 від 21.03.2018 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної пригоди склала 122 243, 64 грн. На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3408354 від 22.12.2017 року та на підставі страхового акту 6398/10 від 30.05.2018 року, позивач виплати суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі - 117 456, 55 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача, було застраховано у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0723056, на підставі якого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодовано ПрАТ «УАСК АСКА» суму збитку у розмірі 62 324,37 грн. У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до ПрАТ «УАСК АСКА» перейшло право вимоги до відповідача, оскільки страхова виплати є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди. Відтак, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний доплатити йому сплачену частку суми страхового відшкодування в розмірі 55 132,18 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 62 324, 37 грн.

Представник позивача направив на адресу суду заяву, у якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідачі також надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала.

Крім того, відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «АСКА» подано до ОСОБА_1 , а вона згідно паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий 24.06.1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак відповідач вважає, що в позовній заяві Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, вказані не її данні, а саме прізвище та ім`я по батькові, тобто вона є неналежним відповідачем по даній цивільній справі. Зазначає, що позивачем помилково вказана її вина у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та завданні шкоди транспортному засобу, бо відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, якою суд постановив: «Визнати винною ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП». В постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, не вказано паспортних даних та реєстраційного номеру облікової картки платника податків винної особи. ОСОБА_1 заперечує про наявність її вини у скоєні дорожньо-транспортної пригоди на підставі Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 та не з її вини було пошкоджено транспортний засіб «Тойота», державний номер НОМЕР_1 , який було застраховано Позивачем. Вважає, що позивачем не надано належного та допустимого доказу по справі стосовно визнання її вини у пошкоджені транспортного засобу «Тойота», державний номер НОМЕР_1 та, що у її діях відсутній причинно-наслідковий зв`язок зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 , тобто вимоги позивача про стягнення сплаченого страхового відшкодування з неї є безпідставними, тому в задоволені позовної заяви має біти відмовлено. Крім того, у мотивувальній частині позовної заяви не зазначено правові підстави для відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди. Обов`язковою підставою для відшкодування шкоди має бути вина заподіювача шкоди.

Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позивачем до матеріалів справи додано копію Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, з якої вбачається, що громадянку ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП за те, що вона, керуючи транспортним засобом, автомобілем «Лендж Ровер» державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в районі будинку № 14/8 на пл. Соборна в м. Дніпрі, де при зміні напрямку руху та повороті праворуч скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_1 . У результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до даної постанови суду, винною особо не є ОСОБА_1 12 березня 2018 року, тобто не вона заподіяла механічні пошкодження та не вона завдала шкоду транспортному засобу, «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 , який був застрахований у ПрАТ «УАСК АСКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3408354 від 22.12.2017 року.

Судом встановлено, що винною особою в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_1 , а не відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

Відповідач заперечила, що є винною в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та не є власником транспортного засобу «Лендж Ровер» державний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_1 , Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 не встановлена, а отже порядку ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України N 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача в частині встановлення особистості винної особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено що цивільно-правова відповідальність за заподіяння шкоди ОСОБА_1 позивачем не доведена, клопотання про заміну належного відповідача, відповідно ч.1 ст. 51 ЦПК України, до суду не подано.

З Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП не вбачається, що діями ОСОБА_1 спричинено будь-яку шкоду позивачу, а також те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що саме відповідач пошкодив вказане майно, тощо, позивачем не заявлялися клопотання про витребування доказів, проведення експертиз, виклик свідків, інших клопотань задля доказування законності підстав її позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2 - 5, 12, 13, 76, 77, 81, 82,258, 263, 264-265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 1166 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення", постанові Верховного Суду України N 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року, - суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев