Справа № 266/827/19
Провадження № 2/266/468/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участю секретаря Воропаєвої О.Є.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 є споживачами теплової енергії. У зв`язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2009 року по 01.02.2019 року мають заборгованість в сумі 13800,20 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашають. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, однак ухвалою суду від 28.12.2018 р. за заявою відповідача судовий наказ №266/7013/18 від 04.12.2018 р. було скасовано. Крім основного боргу відповідачі мають сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 8980,12 грн., та 3 % річних, які складають 1844,57 грн. В подальшому представником позивача надана заява про збільшення позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що за період з 01.02.2019 р. по 01.06.2019 р. у відповідачів утворилась заборгованість за теплопостачання в розмірі 3330,63 грн., сума інфляційних витрат 66,65 грн. та 3% річних, які складають 18,97 грн. Просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за теплопостачання за період з 01.09.2009 р. по 01.06.2019 р. у сумі 17130,83 грн., суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 9046,77 грн., та 3 % річних, які складають 1863,54 грн. та судові витрати.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалу суду від 18.03.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.227)

У визначений строк відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву в якому просив засовувати наслідки спливу строків позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України, також вказав, що розмір заборгованості не відповідає дійсності, не враховано оплата за послуги в розмірі 4999,47 грн. про що надав квитанції. Крім того вказав, що з 01.01.2015 р. мешкає у квартирі один. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В подальшому в судове засідання відповідач ОСОБА_1 повідомлений належним чином не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлені належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзивів не подавали.

Крім того, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи призначався неодноразово, а відповідачі сповіщений про місце і час розгляду справи належним чином не з`явилися на розгляд справи.

Представник позивача ОСОБА_4 надала відповідь на відзив в якому вказала, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже оскільки в матеріалах справи є судовий наказ №266/7013/18 від 04.12.2018 р. про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, а також підтвердження оплат, не в повному обсязі, впродовж періоду створення заборгованості, строк позовної давності не пропущений. Підставою виникнення цивільних права та обов`язків між позивачем та відповідачами є те, що позивач надає послуги з теплопостачання, а відповідачі користуються цією послугою. Оскільки відповідачі не виконують свої обов`язки не оплачують послуги теплопостачання вони повинні нести відповідальність згідно ст. 625 ЦК України. Інші нарахування пені та штрафних санкцій відсутні. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу просила розглянути без її участі, про що надала письмову заяву.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 та є користувачами з постачання теплоенергії ( а.с.7).

Аналогічна інформація міститься у довідці наданої суду з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 26.02.2019 р. №03-12-1854 ( а.с.21).

Таким чином факт не проживання за адресою АДРЕСА_1 відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтверджено.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2009 року по 01.02.2019 рік в сумі 13800 гривень 20 копійки та за період з 01.02.2019 р. по 01.06.2019 р. в сумі 3330,63 (а.с. 9-11, 60).

Відповідач ОСОБА_1 в своєму відзиві вказав, що позивачем не враховано взагалі сплату відповідачем 4999,47 грн. в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги, про що надав копії квитанцій за березень 2016 р. на суму 568,13 грн., грудень 2016 р. на суму 306,56 грн., січень 2017 р. на суму 306,56 грн., лютий на суму 306, 56 грн., березень 2017 р. на суму 300,93 грн., травень 2017 р. на суму 2745 грн., що складає загалом 4533,74 грн. (а.с. 53-54).

Так з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що в графі оплата абонентом містяться відомості про часткову оплату за період з березня 2016 р. по вересень 2017 р., що становить суму 4785,23 грн.

Таким чином Позивачем при розрахунку заборгованості врахована сума оплати здійснена відповідачем на яку він посилався у своїх запереченнях.

До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу.

Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачі мають перед позивачем зобов`язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачами отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов`язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов`язку щодо оплати за надані їм послуги.

Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачів відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з вересня 2009 року по червень 2019 року, у зв`язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість вартості наданих послуг в сумі 17130 гривень 83 копійки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається зі ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач вказав про відсутність пропуску позовної давності вказуючи на те, що позивачем було пред`явлено заяву про видачу судового наказу у листопаді 2018 р., який було видано, а ухвалою суду від 28.12.2018 р. скасовано, крім того відповідачі здійснювали частково оплату тобто активні дії, що свідчать про переривання позовної давності.

Як вбачається з ухвали про скасування судового наказу № 266/7013/18 від 28.12.2018 року судовий наказ від 04.12.2018 р. виданий Приморським районним судом м. Маріуполя, яким з відповідачів на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за споживання теплоенергії за період з 01.09.2009 р. по 01.11.2018 року в сумі 9702,04 грн., 3% річних в сумі 1787,29 грн., інфляційних витрат в сумі 8733,40 грн. та судового збору у розмірі 176,20 грн. скасовано (а.с.8).

Крім того до грудня 2015 року останній платіж відповідачами було здійснені у листопаді 2011 р. на суму 260,78 грн..

В ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже оскільки за заявою позивача про видачу судового наказу, 04.12.2018 року судом видано наказ та останній платіж відповідачем до грудня 2018 р. здійснено у листопаді 2011 року строк позовної давності за грошовими вимогами до 01 листопада 2012 р. сплив.

Оскільки в матеріалах справи є заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що до вимог про стягнення заборгованості за теплоенергію за період з 01.09.2009р. по 31.10.2012 року слід відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4 ст..267 ЦК України.

Таким чином з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01 листопада 2012р. по 01 червня 2019 року, що дорівнює з урахуванням сплачених сум 12711,72 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов`язань: по перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Тому, грошовим слід вважати будь - яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем є зобов`язальними (договірними), грошовими зобов`язаннями, в яких, серед інших прав та обов`язків сторін, праву виконавця (кредитора) - позивача вимагати від замовника (боржника) - відповідача сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обов`язок відповідача оплатити ці послуги.

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки встановлений законом обов`язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов`язанням, а відповідач у встановлені строки та належним чином його не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобов`язання за період з 01 листопада 2012 року р. по 01 червня 2019р., яка складає 4743,52 грн., та 3 % річних, які складають 837,12 грн. (розрахунок інфляційних та 3% річних додається, а.с. 61-62, 92-95).

Положення статей 67, 68, 162 Житлового кодексу України передбачає, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За нормами ст.64 ч.1 Житлового кодексу України - "Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору".

З урахуванням викладеного позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 18292,36/280,41=65 %, а саме судовий збір (1921*65%=1248,66) в розмірі по 416 грн. 22 коп. з кожного.

На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, керуючись ст.ст. ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов Комунального Комерційного Товариства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн НОМЕР_4 ), на користь Комунального Комерційного Товариства «Маріупольтепломережа» () суму заборгованості станом на 01.06.2019 р. за теплоенергію в розмірі 12711,72 грн., 3% річних в розмірі 837,12 грн., інфляційні 4743,52 грн. та судовий збір в розмірі по 416,22 грн. з кожного.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2019 року

Суддя: Шишилін О. Г.