ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/677/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Пічкур С.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіХрапка В.Д., Сіренко Ю.В.
секретарПопова М.В.

учасники справи:

боржник (скаржник) - ОСОБА_4 ,

органи ДВС - старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС ГУЮ у м. Києві Руденко Ю.О., головний державний виконавець Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванова Л.В.,

стягувач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 01.10.2019 (повний текст складено 03.10.2019, суддя в суді першої інстанції Пічкур С.Д.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_4 про скасування постанови державного виконавця від 25.10.2018 «Про накладення штрафу», заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС ГУЮ у м. Києві Руденко Ю.О., головний державний виконавець Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванова Л.В., ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

30.08.2019 ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В.від 25.10.2018 ВП №52129756 про накладення на нього штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначив, що постанова державного виконавця про накладення штрафу прийнята з порушенням вимог закону, оскільки виконавець не врахував, що трьохрічний строк для розрахунку суми заборгованості та накладення штрафу за несплату аліментів, визначений в ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», розпочинається з 28.08.2018, так як чинність новоприйнятих нормативно-правових актів поширюється на відносини, що виникли після набрання ним чинності.

Також вказував, що він надавав державному виконавцю Івановій Л .В. заперечення з додатками банківських платіжок в якому зазначено розрахунок оплати аліментів на користь стягувача для утримання неповнолітньої дитини, однак державний виконавець не проводила перерахунок заборгованості, тому скаржник просив скасувати суму боргу визначену виконавцем, та визначити суму боргу по аліментах в розмірі 83 447,30 грн.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 01.10.2019 скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постановлено скасувати постанову головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В. від 25.10.2018 ВП №52129756 «Про накладення штрафу» на боржника ОСОБА_4 в сумі 55 840,92 грн. в задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, скаржником подано 22.10.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині незадоволення вимог оспорювання скаржником суми аліментів в розмірі 123 861,45 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким скасувати суму боргу нараховану виконавцем в розмірі 123 861,45 грн. і зазначити, що скаржник визнає суму боргу в розмірі 83 447,30 грн.

В обґрунтування вказано на те, що він 21.04.2019 надавав державному виконавцю Івановій Л .В. заперечення з додатками банківських платіжок в якому зазначено розрахунок оплати аліментів на користь стягувача для утримання неповнолітньої дитини

Відповідно до вимог п. 4 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мінюсту України №512/5 від 02.04.2012 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Однак, державним виконавцем, в порушення вищевказаних вимог, не надано скаржнику довідку розрахунок суми боргу, на виконання вимог його заяви про надання інформації стосовно проведення виконавцем перерахунку суми боргу по виконавчому провадженні і не проведено розрахунок заборгованості в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, які зазначені скаржником в запереченні від 21.04.2019 поданого на адресу ДВС, що вказує на бездіяльність державного виконавця. Вищевикладене дає підстави вважати, що спір щодо розміру заборгованості по аліментах виник на підставі бездіяльності головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В., а тому вважає що вимоги скарги в цій частині підлягають до задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Жашківському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться виконавчий лист №2-709 від 18.12.2003 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.11.2003 і до повноліття дитини, але не менше встановленого законом мінімуму.

За розрахунком виконавця, за період з 17.11.2003 по 01.10.2018 існує заборгованість в сумі 111681 грн. 83 коп., що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Головним державним виконавцем, 25.10.2018 винесено постанову про накладення на ОСОБА_4 штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості в розмірі 55840 грн. 92 коп.

21.04.2019 ОСОБА_4 надав головному державному виконавцю Жашківського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Івановій Л.В. заперечення з додатками (банківських платіжок) в якому зазначено розрахунок оплати аліментів на користь стягувача для утримання неповнолітньої дитини.

З листа начальника відділу Жашківського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 11.07.2019 №5358 вбачається, що заперечення скаржника розглянуто, борг перераховано та зменшено на суму 123 861,45 грн.

Такими є фактичні обставини в цій справі, встановлені судом.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів" від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Так, відповідно до статті 71 Закону "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція.

Таке регулювання передбачено і у Законі № 1404-VIII, відповідно до частин першої, другої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною другою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином, спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Також, дана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постановахвід 06 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17) від 27 березня 2019 року (справа № 639/6868/17) від 21 серпня 2019 року ( справа № 1915/1868/2012 ) та інших.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У разі звернення з такою скаргою у порядку цивільного судочинства суд має відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки скарги щодо оскарження постанов про накладення штрафу, в силу положень ст. 18 КАС України мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що дана справа в частині вимог про скасування постанови державного виконавця від 25.10.2018 ВП №52129756 «Про накладення штрафу» має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та розглянув скаргу в цій частині в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга в частині вимог про скасування постанови головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В. від 25.10.2018 ВП №52129756 «Про накладення штрафу» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому ухвала суду, яка не ґрунтується на вимогах закону, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, а провадження у справі в цій частині має бути закрито.

При цьому скаржнику роз`яснюється його право звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства.

Також, обґрунтовуючи свою скаргу на дії державного виконавця щодо розрахунку його боргу по сплаті аліментів та надаючи пояснення в суді з цього питання, ОСОБА_4 посилається на те, що державним виконавцем, в порушення вищевказаних вимог, не надано йому, скаржнику довідку розрахунок суми боргу, на виконання вимог його заяви про надання інформації стосовно проведення виконавцем перерахунку суми боргу по виконавчому провадженні і не проведено розрахунок заборгованості в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, які зазначені скаржником в запереченні від 21.04.2019 поданого на адресу ДВС, що вказує на бездіяльність державного виконавця, яка і призвела до неправильного розрахунку суми його заборгованості по аліментам, в зв`язку з цим він просив суд визнати такі дії виконавця неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволення скарги боржника в частині вимог щодо визнання дій державного виконавця неправомірними при проведенні розрахунку боргу по сплаті аліментів ОСОБА_4 , оскільки вони є незаконними та належним чином необґрунтованими, відповідно, не підлягають до задоволення.

Разом з тим, незгода скаржника щодо розміру розрахунку заборгованості за аліментами апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки цей спір вирішується відповідно до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такий спір по суті є спором про право, тому не може бути вирішений в межах заявленої скарги.

Судові витрати по справі мають бути залишені за апелянтом в силу вимог ст.ст.141,142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 01.10.2019 - скасувати в частині задоволення вимог про скасування постанови головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В. від 25.10.2018 ВП №52129756 «Про накладення штрафу» на боржника ОСОБА_4 в сумі 55 840,92 грн.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 в частині вимог про скасування постанови головного державного виконавця Жашківського РВ ГТУЮ у Черкаській області Іванової Л.В. від 25.10.2018 ВП №52129756 «Про накладення штрафу» на боржника ОСОБА_4 в сумі 55 840,92 грн. - закрити.

В решті ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 01.10.2019 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19.11.2019.

Суддя-доповідач

Судді