Єдиний унікальний номер 233/3009/19 Номер провадження 22-ц/804/2552/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Малінова О.С. в місті Костянтинівці Донецької області, у справі номер 233/3009/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем, 17 липня 2017 року її звільнено з роботи в зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 15947,06 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 14963,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2019 року допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.

З рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року та ухвалити нове, відмовивши в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, відповідач не має можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат.

Вважає, що суд першої безпідставно прийняв до уваги довідку надану позивачем, що складена без зазначення назви підприємства, від імені якого складено документ, дати складання, реєстраційного індексу документа та підписана особою, яка не наділена повноваженнями на підписання документів від імені підприємства.

Суд не прийняв до уваги, що по факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відкрито кримінальне провадження за №0000286.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена в зв`язку зі скороченням штату за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-15).

З довідки, наданої позивачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вона працювала машиністом крана (кранівником) 4 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 11.07.2016 року по 17.07.2017 року, їй нарахована заробітна плата, яка з березня 2017 року по липень 2017 року становить 19998,42 грн, а саме: за березень 2017 року - 2875,03 грн, квітень 2017 року - 2231,73 грн, травень 2017 року - 2334,52 грн, за червень 2017 року - 2334,52 грн, за липень 2017 року - 10222,62 грн (а.с. 4).

З довідки про доходи від 06.06.2019 року №489/1, виданої АТ «Українська залізниця», вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 1233,63 грн, яку вона отримала з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів в розмірі 983,96 грн, про що свідчить видатковий касовий ордер від 22 серпня 2017 року №672 (а.с. 34).

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК -5 , ОК -7 ) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 2875,03 грн; з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року відомості відсутні (а.с. 106, 107).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 14963,10 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми після утримання обов`язкових податків та зборів.

Такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, виходячи з обставин справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача до 17 липня 2017 року, звільнена за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату (а.с. 8-15).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надала копію довідку про те, що їй нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 19998,42 грн, до виплати за цей період - 15947,06 грн. Копія довідки підписана начальником ВП «Дебальцевське вагонне депо» ОСОБА_4. та головним бухгалтером ОСОБА_5 (а.с. 4).

Проте, довідка не містить ані печаток ані штампів підприємства, від імені якого нібито видано довідку.

Апеляційний суд критично ставиться до довідки про нарахування сум заробітної плати та сум до її виплати, наданої позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізитів, зокрема номеру та дати її складання, печатки підприємства, за який період робочого часу нарахована така заробітна плата з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.

Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, то матеріали справи не містять документів на підтвердження їх повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, позивачка ОСОБА_1 , надаючи копію довідки про нарахування заробітної плати з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 19998,42 грн., не довела достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» саме в зазначеної нею сумі.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК -5 , ОК -7 ) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 2875,03 грн; з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року відомості відсутні (а.с. 106, 107).

Відповідач у своїй довідці про доходи №489/1 від 06.06.2019 року, указав інформацію стосовно виплати належних сум при звільненні ОСОБА_1 за період з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 року. З цих документів вбачається, що ОСОБА_1 нараховане заробітну плату з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 983,96 грн, яка нею отримана 22.08.2017 року згідно видаткового касового ордеру №672, де зазначено, що підставою для виплати є депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року (а.с. 33, 34).

Отже, враховуючи інформацію з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК -5 , ОК -7 ) та довідку відповідача про часткову сплату заборгованості по зарплаті за березень 2017 року у відповідача АТ «Українська залізниця» перед позивачкою ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1641,40 грн (2875,03 грн - 1233,63 грн), яка підлягає стягненню.

Позовні вимоги в частині спору про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року підлягають частковому задоволенню.

Що стосується заборгованості за інший період, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довів своїх позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року належними та допустимими доказами нарахування йому заробітної плати за вказаний вище період.

Тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 14963,10 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 1641,40 грн, яка є заборгованістю по заробітній платі за березень 2017 року.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Крім того, відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;

розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп 1 пункту 1 частини другої статті четвертій «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року, в якому позивач звернулася до суду, встановлено у розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до пп. 6 пункту 1 частини другої статті 4 «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, за поданий ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 15947,06 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ч. 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції - в розмірі 79,09 грн, та судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, - в сумі 118,63 грн (79,09 грн х 150%), всього 197,72 грн.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 1033,97 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року про стягнення нарахованої, але на виплаченої заробітної плати - скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на

користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1641,40 грн (одна тисяча шістсот сорок одна грн 40 коп.).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» () при виплаті заборгованості по заробітної платі в розмірі 1641,40 грн здійснити утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави судовий збір в розмірі 197,72 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 1033,97 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

Суддя: