Справа № 307/955/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду ухваленого 15 травня 2019 року головуючим суддею Сойма М.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з банку на її користь грошових коштів за договором депозитного вкладу «Стандарт», укладеного між сторонами 08 січня 2014 року № SAMDNWFD700 разом з нарахованими відсотками та 3 % річних у розмірі 28 858,34 дол. США.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 08 січня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір № SAMDNWFD700, відповідно до якого вона передала банку грошові кошти у сумі 24 000 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком до 08 січня 2015 року включно. Банк відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано вклад. На суму вкладу нараховуються 10 % річних, які зараховуються на її особовий рахунок. 20 квітня 2015 року вона звернулася з письмовою вимогою про повернення вкладу разом з нарахованими відсотками, однак відповідачем кошти не повернуто. У зв`язку з невиконанням умов депозитного договору вона звернулася до суду та рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, відповідача зобов`язано одноразовою операцією видати через касу належні їй валютні кошти за договором № SAMDNWFD700 від 08 січня 2014 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 27 280, 44 доларів США. 10 березня 2016 року Тячівським районним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист № 307/1451/15-ц та на його підставі державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Коломийцевим К.В. відкрито виконавче провадження, а 10 березня 2017 року по даному виконавчому провадженні винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки рішення суду з вимогою про зобов`язання вчинити певні дії виконати неможливо, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. 526, ст. 610, ч. 1 ст. 625, ст. 629, ч. 1 ст. 1058, ч. 1, ч. 2 ст. 1060 ЦК України та ті обставини, що банк не виконав свої зобов`язання в добровільному порядку, чим заборгував їй суму вкладу та відсотки за депозитом, а тому просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу за договором, проценти по вкладу та - 3% річних за період з 22 квітня 2015 року по 31 березня 2017 року.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь 28 858,34 дол. США заборгованості за договором депозитного вкладу № SAMDNWFD700, яка складається із 24 тис. дол. США - вкладу за договором, 3 077,26 дол. США - процентів за вкладом, 203,8 дол. США - 3 % річних, 1 577,90 дол. США - 3 % річних за період з 22 квітня 2015 року по 31 березня 2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 14 листопада 2017 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 400,55 дол. США як 3 % річних за період з 22 квітня 2015 року по 31 березня 2017 року.

Постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 листопада 2017 року скасовано, та рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2017 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 24 тис. дол. США вкладу залишено в силі, а в іншій частині рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2017 року скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.05.2019 позовній вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3 871, 56 доларів США відсотків за договором депозитного вкладу «Стандарт» від 08 січня 2014 року № SAMDNWFD700, з яких: 2 406, 58 доларів США - 10 % відсотків річних на суму вкладу за період з 08 січня 2014 року по 08 січня 2015 року, 68,38 доларів США - 1 % відсоток відповідно до п. 11 Договору за період з 09 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року, та 1396, 60 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за період з 23 квітня 2015 року по 31 березня 2017 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що договір банківського вкладу укладено на території АР Крим і відокремлений підрозділ банку на території АР Крим не мав можливості здійснювати діяльність після окупації півострову. Оскільки договір укладено до 08.04.2015, то вкладник міг безперешкодно отримати свої кошти ще у 2014 року, а отже на думку апелянта наявність у позивача оригіналів договору та квитанцій не є належним доказом невиконання банком умов договору щодо повернення коштів. Позивачем не доведено, що кошти дійсно перебувають на рахунку та, що вони не були ним зняті. Також посилається на те, що суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, зважаючи на наявність рішення Тячівського районного суду від 02.09.2015. Крім того, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки не доведено наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Також стягнення 3%річних здійснено у доларах США, що суперечить ст.533 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, зважуючи на наступні доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD700, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку грошові кошти в сумі 24 тис. дол. США для розміщення на депозитному рахунку на строк до 08 січня 2015 року, на який банк протягом місяця повинен нараховувати 10 % річних.

Відповідно до п.7 договору депозитного вкладу передбачено, що якщо після спливу 3-х календарних днів після поступлення коштів на вклад «на вимогу» Ви не витребували суму вкладу або його частину, Ви доручаєте банку перерахувати всю суму коштів із вкладу «на вимогу» на даний депозит. При цьому відсоткова ставка по вкладу на новий строк відповідає ставці, яка діє в Банкові для знову оформлених вкладів даного найменування і строку на дату зарахування коштів на депозитних рахунок. Продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових погоджень до договору, а п. 11 даного договору визначає, що за неповні 6 місяців відсотки виплачуються за ставкою «На вимогу» за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року у справі №307/145/15-ц зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 готівкою, одноразовою операцією через касу, належні їй валютні кошти за договором від 08 січня 2014 року № SAMDNWFD700 в розмірі 27 280,44 дол. США з яких: 24 тис. дол. США вклад за договором; 3 077,26 дол. США проценти за вкладом, 203,18 дол. США 3 % річних, що передбачені статтею 625 ЦК України за період з 09 січня 2015 року по 21 квітня 2015 року.

На виконання даного рішення суду 10 березня 2016 року видано виконавчий лист № 307/1451/15-ц.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50979471 з виконання виконавчого листа № 307/1451/15-ц.

Постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 березня 2017 року виконавче провадження № 50979471 закінчено з підстав передбачених пунктом 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» не виконано.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Василевською К.М. надано суду письмові пояснення з врахуванням позиції Верховного Суду у даній справі, викладеній у постанові від 16 січня 2019 року, в яких наведено розрахунок 10 % відсотків річних за період з 08 січня 2014 року по 08 січня 2015 року в сумі 2406,58 доларів США, також відсотків передбачених п. 11 Договору депозиту за період з 09 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року в сумі 68,38 доларів США та 3 % річних за період прострочення з 23 квітня 2015 року по 31 березня 2017 року в сумі 1396,60 доларів США (Т.2 а.с.10, 11). Правильність таких розрахунків відповідачем не заперечується, а тому такі не ставляться під сумнів апеляційним судом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги вказаний розрахунок та стягнув суми визначені у ньому.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на приписах ст.ст. 625, 1058, 1061, 1070 ЦК України та умовах договору банківського вкладу (п.7, 11).

Апеляційний суд відхиляє всі доводи апеляційної скарги щодо: укладення договору на території АР Крим, яка є окупованою; ненадання доказів невиконання банком умов договору; необхідність доведення позивачем факту перебування коштів на рахунку банку - оскільки факт невиконання саме банком зобов`язань щодо повернення банківського вкладу встановлено рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року. Вказані доводи апеляційної скарги фактично зводяться до намагання апелянта заперечити обов`язковість судового рішення, що суперечить ст. 129-1 Конституції України. Крім того, такі доводи суперечать висновкам Верховного Суду у даній справі, викладеній у постанові від 16 січня 2019 року, якою залишено в силі попереднє судове рішення в частині стягнення 24 тис. дол. США, вкладу. Отже, такі доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Також безпідставним є твердження апелянта про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як предметом спору в справі № 307/145/15-ц було зобов`язання вчинити дії, а наразі ОСОБА_1 пред`явлено позов про стягнення коштів. Отже, дані справи не є тотожними (різні предмети спору), а тому, приписи п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не підлягають до застосування.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо застосування ст. 625 ЦК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання щодо повернення коштів банківського вкладу є грошовим, а отже дана норма може бути застосована у випадку порушення такого зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Даною нормою встановлена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання, а отже, саме така особа повинна доводити відсутність її вини у порушенні зобов`язання.

Факт порушення банком зобов`язання щодо повернення банківського вкладу встановлений судовим рішенням, і відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності його вини у такому порушенні, а отже, суд вірно застосував приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України. Доводи апеляції щодо недоведеності наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності є недоречними.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Отже, посилання апелянта на помилковість стягнення 3% річних у доларах США не суперечить вказаному правовому висновку та підлягає відхиленню.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовуються, що згідно ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 15 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 22 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді