Справа № 2-2417/10 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2183/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефовчич Ю.І.

з участю представників апелянта Заремби О.О., ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 І ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника апелянта ОСОБА_1 та голови правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липина Михайла Федоровича про відмову від апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2010 року, постановлене в складі головуючого - судді Білінської Г.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив поділити майно подружжя, а саме нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху), що в технічному паспорті позначена під літ. «А-2»(16), яке знаходяться по АДРЕСА_1 , виділивши йому Ѕ (одну другу) частку у цьому майні на праві власності.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 13.11.1988 року. З часу укладення їх шлюбу та до 2009 року вони проживали як одна сім`я, вели спільне господарство та разом розпоряджались коштами з сімейного бюджету. Однак в 2009 році стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погіршились, між ними почали виникати конфлікти, суперечки, внаслідок яких вони стали проживати окремо. За спільною згодою та домовленістю здійснили поділ майна подружжя, але офіційно не розлучились, так як такої потреби не було ні у позивача, ні у відповідачки.

За час їх спільного проживання, відповідачка на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року придбала нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) «А-2» (16) по АДРЕСА_1 , загальною площею 297, 2 кв.м. Зазначене приміщення було придбане за кошти, які позивач взяв у борг, хоча в подальшому він разом з відповідачкою повертав їх з спільного сімейного бюджету. Крім цього, позивач і відповідачка розпочали реконструкцію придбаного нежитлового приміщення, під час якої відповідач займався оформленням документації, приймав участь у здійсненні будівельних робіт, залучав спеціалістів-майстрів. На прохання позивача до відповідачки оформити право власності на об`єкт нерухомості порівно, остання відмовляється, а відтак не визнає право позивача на спільно нажите за час шлюбу майно. При цьому відповідачка заявляє до позивача вимоги про надання їй коштів на утримання придбаного нежитлового приміщення та закупівлю товарів, оскільки він як чоловік зобов`язаний її утримувати та вкладати кошти у їх спільну справу, хоча він є чоловіком лише по документах, а фактично вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з 2009 року.

Відтак, позивач вважає дії відповідачки незаконними, оскільки об`єкт нерухомості був придбаний за час їх спільного проживання і спільні кошти подружжя. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 , звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила в задоволенні первісного позову відмовити повністю та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху), що позначена в технічному паспорті під літерою «А-2» (16), загальною площею 297, 2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що вона з 13.11.1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . З часу реєстрації шлюбу до 2009 року вони проживали як одна сім`я, вели спільне господарство, під час якого у 2007 році ОСОБА_3 придбала нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) по АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності. Зазначене приміщення потребувало реконструкції, а тому вона разом з ОСОБА_2 розпочали реконструкцію придбаного приміщення. Вони разом вкладали кошти в ремонтні роботи, відповідач допомагав у виготовленні необхідної документації по узаконенню реконструйованого нежитлового приміщення, приймав участь у здійсненні будівельних робіт. У 2009 році їхня сім`я розпалась, вони стали проживати окремо, не ведуть спільного господарства. Спільно нажите майно подружжя розподілили усно, без суперечок за спільною домовленістю. Відповідач не маючи на даний час доходів та коштів на проживання, звернувся до позивачки з проханням про надання йому компенсації в рахунок його частки у майні подружжя, а саме придбаного позивачкою нежитлового приміщення за час їх спільного проживання та ведення господарства. Однак, позивачка йому пояснила, що не згідна нічого йому компенсувати, оскільки не має коштів. Крім цього, не згідна продавати нежитлове приміщення, оскільки це є єдиний її дохід. Право відповідача на нежитлове приміщення як спільно нажите майно подружжя позивачка не заперечує, однак вважає за непотрібне та недоцільне переоформляти документи та затрачати кошти на таке переоформлення, оскільки майно подружжя ділиться порівно і таке право він має по закону.

Придбавши нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) по АДРЕСА_1 , позивачка вирішила його реконструювати під торгове, а відтак привести до норм встановлених для об`єктів торгівлі, оскільки згідно чинного законодавства їй необхідно було дозвіл на проведення у цьому приміщенні підприємницької діяльності. Позивачка розпочала реконструкцію своїми силами, однак через свою необізнаність у дозвільній процедурі оформлення прав на початок будівництва вона у грудні 2007 року ІДАБК була притягнено до адміністративної відповідальності та згідно постанови № 940-ш оштрафована на 170 гривень. В подальшому ліцензована організація на замовлення позивачки виготовила робочий проект на відповідність нормативним вимогам самовільно здійсненої реконструкції нежитлової будівлі і складські приміщення з надбудовою другого поверху і мансардного поверхів на АДРЕСА_1 . Зібравши необхідний пакет документів позивачка звернулася в ІДАБК для отримання дозволу на реконструкцію. Однак, ІДАБК відмовило у видачі дозволу, оскільки на підставі Постанови КМУ № 1104 від 30.09.2009 року дозвіл на виконання будівельних робіт інспекцією на збудовані, реконструйовані, надбудовані, прибудовані приміщення не видається. Таким чином, позивачка не може зареєструвати право власності на реконструйоване майно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення в будівлі, що по АДРЕСА_1 , позначене в технічному паспорті під літерою «А-2» (16), загальною площею 297, 2 кв.м.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року оскаржило Приватне акціонерне товариство «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з грубим порушенням норм процесуального законодавства та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 вказувала на те, що придбала на підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2007 року нежитлові приміщення в будівлі літера «А-2» (16) загальною площею 96, 2 кв.м, в подальшому позивач нібито здійснила реконструкцію даного нежитлового приміщення з надбудовою другого та мансардного поверхів. Вважає, що сторони навмисно ввели в оману суд з приводу надбудови другого поверху, оскільки вони цього не здійснювали, бо приміщення другого поверху на той час вже існували і належали на праві приватної власності апелянту. Посилається на те, що з технічного паспорта на будівлю літера «А-2» (16), який складений ще 31 березня 1992 року вбачається, що 2-й поверх будівлі вже існував задовго до купівлі нежитлових приміщень сторонами у справі. Зазначає, що судом не з`ясовано кому належали спірні приміщення та не витребовувалися докази від балансоутримувачів майна. Стверджує, що суд до спірних правовідносин застосував положення ст. 392 ЦК України, не з`ясувавши, ким саме порушується право власності позивача за зустрічним позовом та ким це право не визнається (оспорюється). Звертає увагу на те, що апелянта не залучено до участі у справі всупереч положенням ЦПК України.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

15 січня 2019 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що основним документом, який визначає перелік майна в складі цілісного майнового комплексу є інвентаризаційна справа, а не технічний паспорт на будівлю, який поданий апелянтом, що свідчить про неналежність обраного способу доказування. Посилається також і на те, що в адміністративних актах органів місцевого самоврядування встановлено факт здійснення реконструкції першого поверху нежитлового приміщення із надбудовою другого та третього поверхів. Стверджує, що апелянту було відомо про здійснення реконструкції приміщення. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут конвеєробудування» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року.

15 листопада 2019 року до суду апеляційної інстанції в порядку вимог ст. 364 ЦПК України від представника апелянта Осьмака ОСОБА_7 та голови правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липина Михайла Федоровича надійшла заява про відмову від апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2010 року, в якій зазначено про те, що стороною апелянта прийнято рішення відмовитись від поданої апеляційної скарги, наслідки відмови від апеляційної скарги апелянту відомі та зрозумілі. Просить прийняти відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заяву представника апелянта ОСОБА_1 та голови правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липина Михайла Федорович про відмову від апеляційної скарги слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що відкликати апеляційну скаргу можна до початку розгляду справи в апеляційному суді (до постановлення ухвали про призначення справи до розгляду - ст. 302 ЦПК України), перевірка обґрунтованості відповідної заяви не вимагається. У цьому разі суддя-доповідач постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги (ч. ч. 2, 3 ст. 300 ЦПК України).

Відмовитися від апеляційної скарги особа, яка її подала, має право протягом усього часу розгляду справи, і це питання вирішується апеляційним судом у судовому засіданні (ч. 4 ст. 364 ЦПК України).

Прийняття відмови від апеляційної скарги не пов`язується з обов`язком апеляційного суду перевіряти, чи у зв`язку з такою відмовою не порушуються права будь-яких осіб, оскільки право особи на відмову від апеляційної скарги не обмежене. При цьому апеляційний суд відповідно до п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України має роз`яснити передбачені ч. 4 ст. 364 ЦПК України наслідки прийняття відмови від апеляційної скарги. Заява про відкликання скарги, яка надійшла після початку розгляду справи, не може бути підставою для закриття апеляційного провадження, якщо особа не подала заяви про відмову від скарги.

Прийнявши відмову від апеляційної скарги, суд закриває апеляційне провадження за цією скаргою, а за наявності інших апеляційних скарг - продовжує апеляційне провадження за цими скаргами (скаргою).

Враховуючи вказане, а саме те, що представник апелянта Осьмак Андрій ОСОБА_8 та голова правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липин Михайло Федорович відмовилися від апеляційної скарги, будучи поінформованими про наслідки такої відмови, усвідомлюють наслідки процесуальної дії, така відмова не суперечить вимогам закону, колегія суддів вважає за необхідне заяву задовольнити та прийняти відмову від апеляційної скарги .

Таким чином, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року слід закрити, роз`яснивши сторонам про те, що повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилась від скарги, не допускається.

Керуючись ст. ст. 362, 364, 367, 368 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Заяву представника апелянта ОСОБА_1 та голови правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липина Михайла Федоровича про відмову від апеляційної скарги нарішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року - задовольнити.

Прийняти відмову представника апелянта ОСОБА_1 та голови правління Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» Липина Михайла Федоровича про відмову від апеляційної скарги нарішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторський інститут Конвеєробудування» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності на майно - закрити.

Роз`яснити сторонам про те, що повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилась від скарги, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 22 листопада 2019 року.

Головуючий Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич А.В.