Провадження № 4-с/761/152/2019
У Х В А Л А

30 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Чугаєва І.В.

представник скаржника Новіков М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особа державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянова І.О., Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, боржник ОСОБА_3 , на дії та бездіяльність державного виконавця -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі свого представника Новікова Михайла Володимировича (далі по тексту - скаржник) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою, відповідно до якої, з урахуванням поданих доповнень, просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни (далі по тексту - державний виконавець), яка полягала у вчиненні дій щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_3 за межі України з 26.01.2017 по 05.04.2019 та стягнути органу ДВС витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Вишгородському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь скаржника відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 95 914, 82 грн. Вказаний виконавчий лист повторно був направлений до ДВС, разом з тим, державний виконавець протягом двох років не вчиняв дій щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, внаслідок чого рішення суду залишилось невиконаним. Вказані обставини, на думку скаржника, свідчать про неправомірну бездіяльність державного виконавця, у зв`язку з чим остання звернулась до суду із вказаною скаргою.

Крім того, у зв`язку із зверненням із скаргою до суду, скаржник звернулась за наданням правової допомоги та понесла судові витрати в розмірі 5 000, 00 грн., які також просить стягнути з органу ДВС.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження. Також на адресу суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду скарги за відсутності державного виконавця та боржника.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п. 1-5, ч. 2 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

При цьому, згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Вишгородському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 761/6441/15-к, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 02.09.2015 про стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_2 95 914, 82 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, востаннє був направлений скаржника до виконання до Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області 26.01.2017.

27.01.2017 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження, якою боржника, окрім виконання рішення суду, зобов`язано подати декларацію про доходи й майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копію постанови направлено учасникам виконавчого провадження.

30.01.2017 боржнику направлено виклик державного виконавця та зобов`язано, зокрема, надати також пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, а також про наявне рухоме та нерухоме майно, грошові кошти та інші документи, надати підтверджуючі документи.

08.12.2017 Територіальним сервісним центром № 3245 РСЦ МВС України в Київській області повідомлено державного виконавця про відсутність за даними АІС «РПС в Київській області» та Єдиного державного реєстру МВС України про те, що станом на 07.12.2017 транспортні засоби зареєстрованими за боржником не значаться.

На запит державного виконавця щодо реєстрації місця проживання боржника було отримано Довідку № 990/50 від 18.10.2018, з якої вбачається, що боржника, ОСОБА_3 зареєстрований з 31.05.1972 по 16.08.1990, з 25.02.1992 по 17.07.2014 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 29.05.2018, 07.06.2018 державним виконавцем були направлені запити до відповідних державних органів та банківських установ з метою з`ясування наявності коштів, рухомого або нерухомого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

З відповідей на вказані запити до ПФ України, та ДФС України вбачається, що інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, відомості щодо отримання пенсії боржником та осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовим договором, останнє місце роботи також відсутні.

З відповідей, наданих банківськими установами також вбачається, що відомості про відкриті рахунки боржника відсутні, або ж залишок коштів на рахунку не значний, тобто на нього неможливо звернути стягнення.

04.06.2018 постановою старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачука Б.В. об`єднано виконавчі провадження № 53122802, № 53292326, № 53292326 у зведене виконавче провадження № 56529918, у зв`язку з тим, на виконанні у Відділі перебуває декілька виконавчих проваджень стосовно одного боржника.

08.05.2018 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, постанову направлено до відомих банківських установ для виконання.

11.03.2019 державним виконавцем сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 159064682, з якого вбачається, що боржнику, ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 .

Актом державного виконавця від 12.03.2019 року під час здійснення фізичного виходу до місця реєстрації боржника встановлено та зафіксовано, що боржник не проживає та не з`являвся за адресою, вказаною у виконавчому документі ( АДРЕСА_2 ), місцезнаходження та перебування боржника невідомо.

Зазначену обставину також підтверджує в своїх поясненнях від 12.03.2019 ОСОБА_4 (матір боржника).

05.04.2019 державним виконавцем підготовано подання державного виконавця про розшук боржника та подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

12.07.2019 від боржника відібрано пояснення та декларацію про доходи щодо виконання рішення суду.

Також, як вбачається з матеріалів справи, скаржник зверталась з відповідними скаргами на дії державних виконавців в межах виконавчого провадження щодо здійснення виконавчих дій не в повному обсязі та неналежного виконання виконавчого листа про стягнення з боржника на користь скаржника завданої матеріальної шкоди.

Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що державний виконавець за період з 27.01.2017 по 04.04.2019 не звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, хоча мав такий обов`язок.

При цьому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник за період з 24.08.2015 (день набрання рішенням законної сили) по 04.04.2019 рішення суду в добровільному порядку не виконав, жодних заходів щодо його виконання не вчиняв, пояснень щодо причин поважності чи неможливості виконання рішення суду державному виконавцю не надав.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем не було вжито всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішення, на підставі якого Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/6441/15-к про стягнення з ОСОБА_3 на користь скаржника відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 95 914, 82 грн., що в свою чергу призвело до порушення прав останнього, а тому суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, скаржник просить стягнути з Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між скаржником, ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Новікова Михайла» в особі засновника, адвоката Новікова Михайла Володимировича укладено Договір про надання правової допомоги від 11.07.2019.

Вартість правової допомоги складає 5000, 00 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні (п. 6.1. Договору).

Ордер серія ЧК № М67811 щодо представництва інтересів скаржника в Шевченківському районному суді м. Києва виданий АБ «Новікова Михайла » на адвоката Новікова Михайла Володимировича.

Відповідно до розрахунку вартості правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 11.07.2019, вартість виду робіт (участь адвоката у одному судовому засіданні) становить 5 000, 00 грн., які сплачено скаржником, що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 11.01.2019.

З матеріалів справи вбачається, що представник скаржника 30.09.2019 приймав участь в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає за необхідне також покласти судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, на орган державної виконавчої служби, оскільки судом постановлено ухвалу про задоволення скарги.

Також суд додатково роз`яснює, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , і.п.н. НОМЕР_1 ), заінтересована особа державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянова І.О., (м.Вишгород, Київської області, ул.Шолуденка, 6) Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області (м.Вишгород, Київської області, ул.Шолуденка,6), боржник ОСОБА_3 , на дії та бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянова І.О. у виконавчому провадженні АСВП № 53292326.

Зобов`язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянова І.О. у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» звернутись до суду із поданням про тимчасове обмеження боржнику у виконавчому провадженні у праві виїзду за межі України.

Стягнути з Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000грн.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: