Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2314/6135/12
Р І Ш Е Н Н Я

07 листопада 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого-судді Кондрацької Н.М.

за участю секретаря Мелещенко О.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, договорів іпотеки квартири, договорів поруки, договору особистого страхування, договору страхування майна та стягення коштів,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.08.2014 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 року в сумі 391797 грн. 23 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № CSIPGI від 05.02.2008 року, а саме: квартиру, загальною площею 66,20 кв.м., житловою площею 37,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , встановити спосіб реалізації - шляхом продажу квартири ПАТ ПриватБанк з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_2 , вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18.11.2014 апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та прокуратури міста Черкаси задоволено частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.08.2014 змінено. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцю на умовах в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з встановленням ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 рішення апеляційного суду Черкаської області від 18.11.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.11.2015 клопотання адвоката Дубінського В.М. задоволено частково та призначено судово економічну експертизу.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.04.2016 апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та прокуратури міста Черкаси задоволено частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.08.2014 змінено. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцю на умовах в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з встановленням ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.08.2014 та рішення апеляційного суду Черкаської області від 27.04.2016 в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2016 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в інтересах якої ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, 15.12.2016 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, договорів іпотеки квартири, договорів поруки, договору особистого страхування та договору страхування майна.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2017 матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, договорів іпотеки квартири, договорів поруки, договору особистого страхування та договору страхування майна у межах цивільної справи за позовом ПАТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято вважати неподаними та повернуто позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18.05.2019, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2018, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2017 скасовано. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, договорів іпотеки квартири, договорів поруки, договору особистого страхування та договору страхування майна передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси для вирішення питання в порядку статтей 123, 124 ЦПК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.04.2019 справу за позовом ПАТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотек прийнято розглядати у спрощеному позовному провадженні.

09.07.2019 АТ КБ «Приватбанк» подав до суду уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості з Відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 521 447,62 грн., яка складається з: 129 397,92 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 192 399,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 152 246,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_8 (надалі - Відповідач-1) уклали кредитний договір № CSIPGI від 05.02.2008. Відповідно до укладеного договору № CSIPGI від 05.02.2008 ОСОБА_1 05.02.2008 отримав кредит у розмірі 11400.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.02.2038. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: - щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач-1 зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, що призвело до збитків Позивача, які виразились у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу-1 кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач-1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № CSIPGI від 05.02.2008. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 зобов`язання за вказаним Договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008 Відповідач-1 станом на 26.04.2013 має заборгованість 521 447,62 грн., яка складається з наступного: 129 397,92 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 192 399,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 152 246,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 47404,33 грн. штраф (процентна складова 10% п. 6,6кред. договору). Враховуючи викладене, просять суд: стягнути з Відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість 521 447,62 грн., яка складається з наступного: 129 397,92 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 192 399,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 152 246,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, 15.12.2016 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, іпотеки квартири, поруки, особистого страхування та страхування майна, яку мотивував тим, що Апеляційним судом Черкаської області колегією суддів була прийнята Ухвала від 01.07.2015 про призначення судово-економічної експертизи, за цивільною справою №22ц/793/1269/15 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та інших осіб «про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення», яку доручили провести Черкаському відділенню КНДІСЕ за адресою: м. Черкаси, вул. Леніна 31/1, 18008. Встановлений період для розрахунку заборгованості за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008, з 05.02.2008 - 26.04.2013рр. та застосування спеціальної позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки (штрафу, пені). 29.03.2016 на адресу Апеляційного суду Черкаської області надійшов висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи №1291/15-23, 207/16-23 на 37 сторінках та 10 додатках. На думку ОСОБА_9 , експерт підтвердив, що на протязі періоду з 05.02.2008 - 26.04.2013 рр., ОСОБА_1 було здійснено своєчасне погашення грошових зобов`язань за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008 на загальну суму - 77 699,23 грн.. Також, на думку ОСОБА_1 , експертом було виявлено, що ПАТ КБ «Приватбанком» було здійснено незаконне проведення бінансово-кредитних операцій по заборгованості за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008 та розподіл коштів. Із наданих розрахунків встановлено дисбаланс зарахування тіла кредиту, відсотків пені, штрафу, що ставить його в тяжке не справедливе становище в договірних зобов`язаннях. Також не справедливим по відношенню до нього, є право банку проводити та розпоряджатись зарахуванням коштів на рахунки на свій погляд (зарахування коштів повинно проводитись автоматично через програму комп`ютера ). Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Підставою недійсності правочину (Договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008) є недодержання в момент вчинення правочину ПАТ КБ «Приватбанком» вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Враховуючи викладене просить суд: визнати недійсним договір № CSIPGI від 05.02.2008 та похідні договори від нього; визнати за ним суму коштів для повернення ПАТ КБ «Приватбанку» - 63 700, 77 грн.; зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути йому оригінали документів: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 30.09.1993; технічний паспорт на квартиру; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати: оплата за проведення судово-економічної експертизи - 9 240,00 грн.; оплата правової допомоги адвоката - 5000,00 грн.; судовий збір до апеляційного суду Черкаської області - 1459,00 грн.; судовий збір до Вищого суду України - 2 557,80 грн.; судовий збір до Вищого суду України - 2557,80 грн.; судовий збір до Вищого суду України - 388,80 грн.; судовий збір до Придніпровського районного суду м.Черкаси 1414,00 грн.; судовий збір до Придніпровського районного суду м.Черкаси за вимогу немайнового характеру - 551,20 грн.. Також зазначив, що діями відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» йому та його родині завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях через хвилювання за втрату житла, а тому просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 40000 грн..

В судовому засіданні представник за довіреністю Попельнюх Т.І. первісний позов та зазначені в ньому позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 просив у заяві, поданої через канцелярію суду, справу розглядати за його відсутності. За наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення, надані під час судового засідання, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.02.2008 між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит № CSIPGI, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 141400 грн., з кінцевим терміном повернення до 05.02.2038, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 141000 грн., сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15% річних, які в серпні 2018року банком були збільшені до 25,08%, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Відповідно до п. 2.4 Договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 Позичальник зобов`язався щомісячно до 5-ого числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі 1811 грн. 50 коп., шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 05.02.2038.

Відповідно до п. 6.4 Договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.4, 6.2. Даного договору, Кредитор має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривни за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні.

Відповідно до п. 6.6 Договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 при порушенні Позичальником строків платежів по зобов`язаннях, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов`язання.

Пунктом 8.9. договору зазначено, що згідно договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору)).

05.02.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки квартири № CSIPGI, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.1993.

Свої зобов`язання за Договором про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 141400 грн..

У порушення умов Договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 та ст. 526 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 26.04.2013 його заборгованість перед банком склала 521447 грн. 62 коп., яка складається: із заборгованості за кредитом 129397 грн. 92 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом 192399 грн. 31 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 152246 грн. 06 коп.; штрафу (процентна складова) 47404 грн. 33 коп..

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК УКраїни).

Способи захисту визначені статтею 16 ЦК України. Зокрема, за п.7 ч.2 ст. 16 ЦК визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до правил ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як передбачено статтею 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов`язання, в контексті ст.ст. 546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст. 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 № 347/1910/15-ц.

За таких обставин одночасне стягнення з боржника пені та штрафів є неправомірним.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені, штарфу), які нараховані відповідачу ОСОБА_1 , а саме штрафу до 20000 грн.

Заяви від відповідача про застосування стороків позовної довності не надходило.

Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме: необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008заборгованість у розмірі 341797 грн. 23 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 129397 грн. 92 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 192399 грн. 31 коп.; штраф - 20000 грн.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3415,45 грн., сплаченого позивачем при подачі позову до суду.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_10 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит, іпотеки квартири, поруки, особистого страхування та страхування майна судом встановлено наступне.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

05.02.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про іпотечний кредит № CSIPGI від 05.02.2008 між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки квартири № CSIPGI, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.1993.

Позивач посилається, що вказані вище договори мають бути визнані недійсними на підставі ст. 215, ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.2 ЗУ «Про іпотеку», оскільки судово економічною експертизою, на його думку, встановлено, що на протязі періоду з 05.02.2008 по 26.04.2013 ОСОБА_1 своєчасно здійснював погашення грошових зобов`язань за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008 на загальну суму 77699,23 грн..Сума заборгованості за даним Кредитним договором експертом не виведена, а тому і не можливо достроково звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він є іпотекодавцем, а тому є відмінним від боржника, тобто не являється боржником за період, який досліджувався експертом 05.02.2008 - 26.04.2013 рр.

Як зазначає ОСОБА_1 , із наданих розрахунків встановлено дисбаланс зарахування тіла кредиту, відсотків пені, штрафу, що ставить його в тяжке не справедливе становище в договірних зобов`язаннях. Також не справедливим по відношенню до нього, є право банку проводити та розпоряджатись зарахуванням коштів на рахунки на свій погляд (зарахування коштів повинно проводитись автоматично через програму комп`ютера). Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, на його думку, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

На думку позивача за зустрічним позовом, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач за зустрічним позовом не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що у момент підписання договору про іпотечний кредит, він був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, внаслідок чого його волевиявлення на його укладення у вигляді та розмірах, які є фактичними, суперечили його волевиявленню на укладання спірного договору про іпотечний кредит саме на таких умовах.

Посилаючись на те, що Договір про іпотечний кредит є недійсним з моменту його укладання, в силу ч.2 ст. 548 ЦК України вважає недійсним і договір іпотеки квартири, договір поруки, договір особистого страхування та договір страхування майна.

З огляду на викладене вище, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Так, частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, за змістом ст. ст. 203, 628,638 ЦК України Договір про іпотечний кредит та Іпотечний договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно положення частини 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Пунктом 7 даної Постанови зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання банку з надання позивачу кредиту виконані в повному обсязі.

Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджуються підписанням позивачем договору про іпотечний кредит та іпотечного договору та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що Позивачем не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи підписавши Договір про іпотечний кредит та Іпотечний договір позивач погодився з тим, що ним була отримана вся необхідна інформація та він погодився з нею, а отже сторонами було досягнуто згоди на укладення Договору та всіх його істотних умов.

Крім того, згідно графіку погашення кредиту та сплати відсотків, що є невід`ємною частиною кредитного договору № CSIPGI від 05.02.2008 вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про порядок та суму щомісячного платежу, який підлягає поверненню на виконання взятих зобов`язань, що в свою чергу свідчить про повне розуміння порядку виконання умов кредитного договору та розмір сплати щомісячних платежів та відповідно сукупної вартості кредиту.

З огляду на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що останній був обізнаний щодо сум щомісячних платежів та сукупну вартість кредиту, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що на час укладення кредитного договору його права як споживача в розумінні вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» були порушені, суд вважає безпідставними.

Твердження позивача щодо незаконного проведення банком фінансово кредитних операцій по заборгованості за кредитним договором № CSIPGI від 05.02.2008, суд вважає безпідставними, оскільки спростовуються самим розрахунком вартості користування кредитом відносно до порядку сплати щомісячного платежу, визначеного умовами Кредитного договору та додатками до нього.

Доводи позивача щодо введення його в оману та наявність у діях банку ознак нечесної підприємницької практики не підтверджені з боку позивача належними доказами по справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 при укладенні договорів ознайомлювали з умовами кредитування, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п.9.2 Договору позивач підтвердив, що укладаючи Договір є дієздатним.

Так, у своєму рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011, Конституційний Суд України зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень ЦК України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Конституційний Суд України бере до уваги також положення актів міжнародного права. Так зокрема за змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Суд вважає, що підписанням спірних договорів позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов`язки, і погоджується з ними. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 здійснював часткове повернення тіла кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов взятих зобов`язань, що свідчить також про те, що останній був обізнаний про сукупну вартість кредиту.

При цьому, позичальник не скористався наданим йому правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів не відкликав свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, тобто щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано доказів в підтвердження того, що на момент укладання спірного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо незаконного застосування позивачем при розрахунку відсотків процентної ставки 25,08% суд не приймає до уваги, оскільки питання законності збільшення в односторонньому порядку процентної ставки з 15% до 25,08% річних з 05.08.2008 було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, а ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.08.2010 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2010 року саме в частині збільшення процентної ставки з 15% річних до 25,08 річних залишено без змін.

З огляду на викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійснимидоговорів про іпотечний кредит, іпотеки квартири, поруки, особистого страхування, страхування майна та визнання за ним суми коштів для поверненя ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 63700,77 грн..

Також встановлено, що висновок наданий експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Небесної Сотні, 31/1 м. Черкаси 18002) за результатами проведення судово-економічної експертизи від 29 березня 2016 року №1291/15-23, 207/16-23, не зміг дати вичерпних та конкретних відповідей на поставлені запитання, зокрема, в ньому не наведено розрахунків щодо тіла кредиту заборгованості за процентами за користування, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафу (процентна складова), які необхідно стягувати з ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, щовисновок експерта не є актом, що встановлює, змінює чи припиняє правовідношення, а є лише думкою особи, яка має знання, що їх не мають інші. У розумінні ст. 27 ЦПК україни висновок експерта є засобом доказування у справі. Водночас він не має пріоритетної сили щодо інших доказів, які є у справі, оскільки някі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Клопотань щодо проведення повторної чи додаткої експертизи сторонами у справі не заявлялось.

Відповідно до чинного законодавства, а саме статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі. незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

ОСОБА_1 своє право на відшкодування моральної шкоди за рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував тим, що внаслідок неможливості реалізувати свої права на справедливий суд, він та його родина зазнали моральної шкоди, яка полягає у хвилюванні через втрату свого житла, що призводить до погіршення здоров`я, нервової напруги.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, яка полягає в нанесенні моральних страждань, які призвели до необхідності прикладання додаткових зусиль для організації життя, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, також не підлягають задоволенню.

Отже, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Так, ПАТ КБ «Приватбанк» при поданні позову було сплачено 3219 грн.

Позивачем за превісним позовом було остаточно заявлено позовні вимоги на загальну суму 521447,62 грн., при цьому судового збору необхідно було сплатити 5214,47 грн.

При задоволенні вимог позивача за первісним позовом та вирішенні стягнення на його користь з відповідача заборгованості у сумі 341797, 23 грн., така сума становить 65,5% від суми заявлених вимог.

Отже, на підставі зазначеного та ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3415,45 грн., сплаченого позивачем при подачі позову до суду та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 1995,47 грн.

Керуючись ЗУ « Про іпотеку», ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 23, 203, 215, 230, 525, 526, 546, 548, 549, 611, 626, 627, 638, 1048, 1049, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 14, 16, 81, 141 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50 МФО 305299) заборгованість у розмірі 341797 грн. 23 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 129397 грн. 92 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 192399 грн. 31 коп.; штраф - 20000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50 МФО 305299) судовий збір у сумі 3415,45 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 МФО 305299) на користь держави судовий збір у сумі 1995,47 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів про іпотечний кредит," договорів іпотеки квартири, договорів поруки, договору особистого страхування, договору страхування майна та стягення коштів - відмовити.

Повний текст рішення складено 21.11.2019.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька