Справа № 170/149/19 Головуючий у 1 інстанції: Сушик Н. В.
Провадження № 22-ц/802/940/19 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Пулемецької сільської ради Шацького району Волинської області, про визнання протиправним та скасування рішення виконкому Пулемецької сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і записів про право власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 25 липня 2019 року,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Пулемецької сільської ради Шацького району Волинської області в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Пулемецької сільської ради № 6 від 20.02.2007 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в с. Пулемець» за ОСОБА_5 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Пулемецькою сільською радою на ім`я ОСОБА_5 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2007; визнати недійсним договір дарування № 84 від 12.03.2019; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.03.2019; визнати за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Покликалася на те, що 26.11.1937 року одружилися ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача) та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача). У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Проте ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 . Згідно з витягом з погосподарських книг Ростанської сільської ради за 1974-1976 роки, за 1977-1979 роки, за 1980-1981 ОСОБА_7 належав будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та у його користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,40 га для обслуговування будинку і господарських споруд, рік побудови будинку 1924, у період 1980-1981 площа земельної ділянки становила 0,25 га.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка, в тому числі, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 заводилась приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А. (спадкова справа №11/2019). Заповіт від імені ОСОБА_7 в Ростанській сільській раді не посвідчувався. Заборони /арешту/ на майно ОСОБА_7 не накладено.

Позивач після смерті ОСОБА_7 доглядала за будинком і обробляла земельну ділянку, тобто, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_4 через довірену особу ( ОСОБА_14 ) звернулася до приватного нотаріуса Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкунової І.А. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 та про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, про що видав відповідну постанову від 13.02.2019 р. №107/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

При підготовці позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно з метою перевірки відомостей в державному реєстрі про те, чи зареєстрував спадкодавець ОСОБА_7 за життя належний йому на праві власності зазначений будинок отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої слідувало, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , підставою виникнення права власності вказано свідоцтво про право власності на підставі рішення від 20.02.2007 №6, 06.07.2007, Пулемецької сільської ради. Крім цього, їй стало відомо, що ОСОБА_5 12.03.2019 року подарувала даний житловий будинок своїй дочці ОСОБА_6 .

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 , покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про пропуск строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо підставності вимог позовної заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача ОСОБА_4 були ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Пулемецькою церквою Шацького району (а.с. 13), свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 03.06.1964 року РАГС м. Любомль (а.с. 14). ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 24.06.1979 року сільською радою Ростань Любомльського району Волинської області (а.с. 15). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 23.03.1981 року сільською радою Ростань Любомльського району Волинської області (а.с. 16).

Згідно з витягами № 139 та 140 від 11.03.2019, № 141 від 11.03.2019 з погосподарських книг Ростанської сільської ради №10 за 1974-1976 роки та №8 за 1977-1979 роки, ОСОБА_7 належав будинок 1924 року забудови з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . У його користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,40 га для обслуговування будинку і господарських споруд у період з 1974 по 1976 роки, та площею 0,25 га для обслуговування будинку і господарських споруд у1980-1981 роках (а.с. 24, 25, 26).

З довідки від 06.02.2019 №36, виданої Ростанською сільською радою вбачається, що згідно із записом № 8 по селі Пулемець за особовим рахунком №647 рахувалось господарство, головою якого був ОСОБА_7 , 1911 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час своєї смерті постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1. Крім нього в цьому житловому будинку зареєстрованих не було і проживав самотньо. Дочка ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 доглядала за будинком і обробляла земельну ділянку після смерті батька (а.с. 29).

Встановивши наведене, суд, на підставі статей 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 і до складу спадкового майна входить будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б слугували підставою для прийняття сільською радою рішення про оформлення права власності на спадковий будинок за ОСОБА_5 , про що правильно зазначив суд у своєму рішенні.

Разом з тим при розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що після смерті свого батька ОСОБА_7 , позивач ОСОБА_4 у спадковому будинку не проживала і не проживає на даний час, є власником іншого житлового будинку в селі Пулемець Шацького району. У 1997 року у спірний будинок з її згоди вселився син позивача ОСОБА_16 разом із цивільною дружиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 у них народилась дочка ОСОБА_6 . У 2005 році, відповідач ОСОБА_5 разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_16 провели реконструкцію будинку, здійснили добудову. Цієї обставини позивач не заперечувала, стверджувала лише, що унаслідок поліпшення будинку, нова річ створена не була.

Рішенням Пулемецької сільської ради від 14.10.2004 земельна ділянка по вулиці Жовтневій в селі Пулемець Шацького району з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку передана у власність ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 156735138 від 19.02.2019, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . У витязі зазначено підставу виникнення права власності: свідоцтво про право власності, рішення від 20.02.2007 №6, 06.07.2007, Пулемецька сільська рада (а.с. 21).

З свідоцтва про права власності на нерухоме майно, виданого Пулемецькою сільською радою 20.02.2007 вбачається, що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 . Підстава: Рішення виконкому Пулемецької сільської ради (а.с.102).

На підставі рішення Пулемецької сільської ради Шацького району Волинської області від 20.02.2007 № 6 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в с. Пулемець», оформлено право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (а.с. 27).

ОСОБА_5 отримала будинкову книгу, яка зберігається у неї, також технічний паспорт на будинок.

У 2009 році позивач ОСОБА_4 , вважаючи, що є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , склала заповіт , яким заповіла спірний будинок своєму синові ОСОБА_16

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 , яка працювала секретарем сільської ради і 22.10.2009 посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_4 , показала, що роз`яснювала позивачу ОСОБА_4 про те, що власником цього будинку є її невістка ОСОБА_5 , однак ОСОБА_4 наполягала на посвідченні заповіту.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_5 подала заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з приписами статті 77 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 13 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, у зв`язку із поданою відповідачем заявою про застосування позовної давності, підлягала доказуванню належними і допустимими доказами обставина початку перебігу позовної давності.

Встановивши на підставі показання свідка, що позивач дізналась про порушення свого права 22.10.2009, суд першої інстанції правильно зазначив, що саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який на час звернення ОСОБА_4 з позовом до суду сплив, тому обґрунтовано відмовив у позові про скасування рішення Пулемецької сільської ради, визнання свідоцтва про право власності на майно недійсним, визнання права власності в порядку спадкування, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до договору дарування від 12.03.2019, ОСОБА_5 подарувала своїй дочці ОСОБА_6 будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 100-101), остання зареєструвала своє речове право, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру № 159401201 від 13.03.2019 (а.с. 22).

Розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 12.03.2019, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ці позовні вимоги є похідними від вимог про визнання незаконним рішення сільської ради про оформлення права власності на будинок за ОСОБА_5 , визнання свідоцтва про право власності на майно недійсним, і такий висновок відповідає обставинам справи, тому у зв`язку з відмовою у задоволенні зазначених позовних вимог, відсутні підстави для визнання договору дарування спірного будинку недійсним, скасування державної реєстрації прав та обтяжень.

Аргументи позивача про те, що вона довідалась про порушення свого права 13.02.2019, після отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, з яких не вбачається, що позивач не мала можливості звернутися до нотаріуса у більш ранній строк та не спростовують показів свідка, на підставі яких встановлено час, у який позивач дізналась про оформлення права власності на будинок відповідачем ОСОБА_5 .

Покликання в апеляційній скарзі на те, що на позови про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України не поширюються правила про позовну давність суперечить приписам 268 ЦК України, якими визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, і до таких вимог заявлені позивачем позов не відноситься.

Також належить відмітити, що норми частини 3 статті 267 ЦК України не містять умови про можливість застосування позовної давності в разі подання заяви кожною із сторін, у разі їх множинності, тому позивач помилково акцентує увагу суду на тому, що заяву про застосування позовної давності подала лише відповідач ОСОБА_5

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення норм матеріального права, до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який надав їм правильну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 25 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: