ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2793/18

Головуючий у першій інстанції - Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/743/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Меженнікової С.П. від 01 квітня 2019 року (повний текст рішення складений 01 квітня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 85,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи.

ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нею не було доведено безпепервність володіння майном протягом 10 років, як того вимагає положення ст. 344 ЦК України. ОСОБА_1 зазначає, що вона переїхала до батька в березні 2005 року та з тих пір постійно проживала до листопада 2015 року, а з листопада 2015 року проживала там періодично, що підтверджується довідкою Довжицької сільської ради №236 від 17.04.2019 року та можуть підтвердити свідки. Її батько добросовісно, відкрито, постійно, безперервно володів спірним майном з 2004 року по 09.04.2012 року, а вона володіла спірним об`єктом нерухомості з березня 2005 року по листопад 2015 року, а після цього і до даного часу проживає там періодично. Тобто, володіння як її батьком так і нею вказаним будинком є добросовісним, оскільки вони добросовісно користувалися цим будинком більше 10 років, вважаючи його своєю власністю.

ОСОБА_1 також зазначає, що виключно її батько, а після його смерті вона, оплачували комунальні послуги по будинку, обробляли присадибну земельну ділянку, яка використовувалася для городництва. Цей будинок був єдиним місцем проживання для неї та її сім`ї. До 2008 року вона була неповнолітньою, а тому і проживати в іншому місці, ніж з батьками, не могла. Також і після повноліття вона продовжувала проживати з батьками, оскільки іншого житла у них не було та немає на даний час. Особа,яка рахується головою домогосподарства згідно погосподарських книг, померла ще в 1995 році. Жодних спадкоємців встановлено не було. З 1995 року ніхто про спірний будинок не турбувався, не робив ремонт, не сплачував будь-які платежі, не пред`являв жодних вимог про витребування майна тощо.

ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідачем як органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади, було визнано її позов та не заперечувалося проти його задоволення. Тобто, відповідач повністю погодився з тим, що нею дотримано усіх вимог, передбачених ст. 344 ЦК України.

Відповідач Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області передбаченим ст. 360 ЦПК України правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, направивши до апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Прокоф`єва Б.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі вставлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке знаходиться в матеріалах архівної справи №748/992/18 (провадження №2/748/467/18), оглянутої судом першої інстанції.

З копії свідоцтва про народження, переклад якого зроблено з грузинської мови на українську, вбачається, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с.51-52).

З листа Чернігівської районної державної нотаріальної контори № 298/01-16 від 25.01.2019 та Інформаційної довідки №54876276 від 25.01.2019 вбачається, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не відкривалась (а.с. 90-91).

Факт проживання ОСОБА_3 у період з 2004 року по 2012 рік без реєстрації у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується копією довідки Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 245 від 06 квітня 2018 року (а.с. 40).

Факт проживання без реєстрації у спірному будинку позивача ОСОБА_1 станом на день видачі довідки - на 27 січня 2015 року підтверджується копією довідки Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 44 (а.с. 39).

На запит суду першої інстанції Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області у своєму листі від 08.01.2019 №02-08/16 повідомила, що ОСОБА_1 з 2005 року і по даний час періодично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.82).

З довідки виконкому Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 148 від 26 лютого 2019 року, виданої на підставі погосподарської книги №4 за 1991-1995р.р., вбачається, що господарство по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.94).

З листа Довжицької сільської ради від 08.01.2019 №02-08/16 вбачається, що в подальшому дане господарство в погосподарських книгах ні за ким не зареєстровано, і у них на обліку як безхазяйне не перебуває. ОСОБА_3 з 2004 року по 09 квітня 2012 року постійно проживав за даною адресою без реєстрації. Інформацією про те, на підставі яких умов/угод він вселився в даний будинок та чи надавався йому на це дозвіл, сільська рада не володіє (а.с.82),

Згідно копії довідки КП "Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації" №1052 від 18 червня 2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.38).

З довідки виконкому Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 26.02.2019 вбачається, що земельний податок на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не нараховувався в зв`язку з відсутністю власника домогосподарства (а.с.95).

Згідно довідки ПАТ "Чернігівобленерго" від 18.02.2019 №57/320, за адресою: АДРЕСА_1 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 . У зв`язку з заборгованістю за спожиту електроенергію в 2012 році даний будинок було відключено від електропостачання. У 2013 році заборгованість була сплачена. З заявою про підключення до електропостачання чи укладення нового договору на користування електричною енергією до ВП Чернігівський РЕМ ПАТ "Чернігівобленерго" споживач не звертався (а.с.93).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено безперервність володіння майном протягом 10 років, як того вимагає положення ст. 344 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Матеріали справи не містять інформації про визнання спірних нежитлових приміщень безхазяйним майном, а також інформації про те, хто був власником зазначеного житлового будинку.

З довідки виконкому Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 148 від 26 лютого 2019 року, виданої на підставі погосподарської книги №4 за 1991-1995р.р., лише вбачається, що головою господарства по АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.94).

Позивачем не надано інформації про те, коли і ким були побудовані спірні об`єкти, чи виділялися земельні ділянки під їх будівництво і чи здавалися вони в експлуатацію в установленому законом порядку.

Згідно із довідками комунального підприємства «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області від 18 червня 2018 року № 1052 та суб`єкта господарювання «Наше БТІ» від 19 лютого 2018 року № АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.37-38).

Відсутність державної реєстрації прав на спірний житловий будинок на 09 листопада 2018 року підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а. с. 64).

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Законодавством не передбачено можливості виникнення права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва до моменту введення його в експлуатацію чи державної реєстрації.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірним нерухомим майном, та урахувавши, що правовстановлюючі документи на спірний об`єкт нерухомості відсутні, дійшов правильного висновку про те, що позивач не є добросовісним набувачем за правилами статті 344 ЦК України.

Визнання позову відповідачем не може бути підставою для ухвалення судового рішення про задоволенню позову, оскільки за наведених вище обставин це суперечить вимогам закону.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2019 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: