Справа № 466/4917/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лань М.О., Семків Х.І.,

справа 466/4917/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дяків Владислава Олександрівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,

за участю представника позивача адвоката Колодій Ю.Ю.,

представника Львівської міської ради Балюєва С.В.,

в с т а н о в и в:

12.06.2019 представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дяків Владислава Олександрівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом та просить суд ухвалити рішення та встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складалася з 1/2 ідеальної частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,8 кв.м., комора в підвалі 6,8кв.м. шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 26,8 кв.м., комора в підвалі 6,8кв.м.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Померла була власником квартири АДРЕСА_2 . Дана квартира була власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 і спадщину фактично прийняла ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу фактично проживала з ОСОБА_4 і була на його утриманні.

Після смерті ОСОБА_4 єдиним піклувальником ОСОБА_3 був позивач, який піклувався нею до дня її смерті та здійснював її поховання.

Однак, коли позивач звернувся із заявою на прийняття спадщини до приватного нотаріуса, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів і рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою за правилами позовного провадження.

Відповідач не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву..

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дяків Владислава Олександрівна правом надання письмових пояснень щодо позову або відзиву на позовну заяву не скористалася, на адресу суду направила належно завірені копії матеріалів спадкової справи № 6/2019.

Ухвалою від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 09.08.2019 задоволено клопотання представника позивача та витребувано спадкові справи та інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також витребувано інформацію щодо розміру пенсійного забезпечення даних осіб.

Ухвалою від 18.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов.

Представник відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дяків Владислава Олександрівна у заяві від 05.08.2019 просить розглядати справу за її відсутності /а.с.43/.

Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив, що позивач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи /а.с.16/. У відповідності до Заповіту від 25.03.2016 року, посвідченого Пилипенко Х.О., приватним нотаріусом ЛМНО Свінцовська Олена на випадок своєї смерті заповідає все майно заповідає ОСОБА_6 (арк.спадк. спр. 13).

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дяків В.О. відкрито спадкову справу №6/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , копія якого витребувана судом та міститься в матеріалах справи.

Згідно заяви про прийняття спадщини до спадкового майна входить квартира АДРЕСА_2 арк.спр. 2 спадкової справи/.

Суд встановив, що єдиним спадкоємцем є позивач.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 від 29.05.1998 року, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи /арк.спр.11/.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.08.2016 року серія НОМЕР_3 (видано повторно), шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 27.06.1974 року, актовий запис 227 /арк.спр.14/.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_3 була сестрою її мачухи. Підтримували родинні відносини. Після смерті ОСОБА_4 вона почала часто хворіти, тому вони її доглядати. При одній з розмов покійна зізналася, що вони були з п. ОСОБА_8 розлучені, про те жили як сім`я.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_3 була сестрою мачухи його дружини. Підтримували родинні відносини, їздили разом в село, відпочивали. Після смерті ОСОБА_4 вони допомагали ОСОБА_3 , останній період часу перед смертю навіть проживала у них. Також зазначив, що ОСОБА_4 був хорошим майстром по ремонту взуття, працював у майстерні, а його дружина не працювала. Про те, що шлюб між ними був розірваний дізнався після смерті ОСОБА_4 , хоча вони завжди жили разом.

Свідок ОСОБА_10 будучи в судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_4 працював разом на одному підприємстві тільки у різних цехах. Бував кілька разів у нього вдома. Його дружина часто хворіла, а чоловік ОСОБА_4 доглядав за нею. Про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були розлучені не знав, оскільки вони жили як одна сім`я.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /арк.спр.15/.

Згідно довідки № 656 від 25.03.2019 року ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала до своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 арк.спр.19/.

Згідно довідки № 658 від 25.03.2019 року ОСОБА_4 був зареєстрований та постійно проживав до своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 арк.спр.19/.

Згідно інформації з Третьої львівської державної нотаріальної контори №2199/01-16 від 20.08.2019 року спадкова справа після померлого ОСОБА_4 в нотаріальній конторі не зареєстрована /арк.спр.54/.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у. п.п.2,23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.9 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, у силу вимог ч.1 ст.1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 2 статті 1220ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому засідання можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_3 як спадкоємиці разом з ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини. З пенсійного посвідчення ОСОБА_3 (арк.спр.21) вбачається, що їй призначена пенсія з лютого 1977 року, інших доходів у неї не було. З показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_4 був працевлаштований та працював додатково: здійснював діяльність з ремонту взуття.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено судом.

Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем необхідно ОСОБА_1 для набуття права на спадщину.

Суд встановив, що ОСОБА_3 склала 25.03.2016 заповіт на ОСОБА_1 , копія заповіту міститься в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК Українизаповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача поклався на розсуд суду та проти задоволення позову не заперечив, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.12, 13, 76, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 26,8 кв.м., комора в підвалі 6,8 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , реєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Львівська міська рада, місцезнаходження м. Львів, пл. Ринок, 1.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя П. С. Невойт