ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 642/3533/16-ц Провадження № 22-ц/818/2600/19 Категорія: спадкові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду мХаркова від 14 березня 2017 року у складі судді Шрамко Л.Л.,

у цивільній справі №642/3533/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування, визнання права власності,-

встановив:

10.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила визнати за нею права власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що у серпні 1983 року її батько, ОСОБА_4 , придбав 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 1986 року даний правочин визнано чинним, та за ним визнано право власності на вказану частину нерухомого майна, однак, ОСОБА_4 на підставі цього рішення право власності у встановленому порядку так і не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з вказаних частин будинку з надвірними будівлями. Позивачка, як донька померлого, є спадкоємцем першої черги після його смерті, та своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, у зв`язку з тим, що право власності за ОСОБА_4 не зареєстровано, вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з жовтня 1987 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити черговість одержання права на спадкування після його смерті, надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги позивачкою за основним позовом ОСОБА_1 , та визнати за нею - ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 17/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , та на 17/100 частин визнати за нею право власності, як за спадкоємцем першої черги.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 послалась на те, що протягом 27 років, починаючи з жовтня 1987 року, по день смерті ОСОБА_4 перебувала з останнім у фактичних шлюбних стосунках, проживала з ним однією сім`єю, та за свій кошт поховала його у віці 78 років. Вона проживала у належному ОСОБА_4 спірному будинку, де з 1998 року по теперішній час зареєстрована. За час спільного проживання вони зробили капітальний ремонт будинку. Останні 5-7 років ОСОБА_4 сильно хворів, а за 2 роки до смерті осліп, та вона турбувалась про нього, доглядала. Внаслідок тяжкої хвороби він перебував у безпорадному стані та на повному її піклуванні. За весь час позивачка, донька ОСОБА_4 , жодного разу не приїжджала до батька, не була присутня і на похороні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Суд вирішив визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . В інший частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено у повному обсязі. Суд вирішив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з жовтня 1987 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надано спадкоємцю четвертої черги, ОСОБА_3 , право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених судових витрат 156 грн. 30 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд вирішив рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року - змінити в частині визначення розміру часток у праві власності на житловий будинок та період за який встановлено факт проживання однією сім`єю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 68/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 34/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши нові докази, отримані в порядку забезпечення виконання вимог ст.ст.263, 367, 417 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом на підставі наданих доказів встановлено, а учасниками не заперечується, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 червня 1958 року Ленінським ЗАГС м. Харкова.

Із свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , виданого 8 вересня 1978 року Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова, вбачається, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка- ОСОБА_6 .

Як вбачається з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно зареєстрована за вказаною адресою з 14.02.1998 року. Вказане також підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті відповідачки (а.с.119).

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24 листопада 2014 року, наданого відповідачкою, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років (том 1 а.с.121).

В довідці адміністрації Ленінського району Харківської міської ради № Ж-4-2854/о/168-05- 388-2 від 29.09.2015 зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою як цивільна дружина померлого власника - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Довідка про її реєстрацію за вказаною адресою також видана 29.11.2014 р. (том 1 а.с.99, 124).

В лікарському свідоцтві про смерть № 650 від 23 листопада 2014 року, складеному сімейним лікарем КЗОЗ ХМП №24 ОСОБА_7 , зазначено, що причиною смерті ОСОБА_4 став атеросклеротичний кардіосклероз. Сімейний лікар ОСОБА_7 зазначила в цій довідці, що на підставі огляду трупа, записів лікаря в медичній документації, попереднього нагляду за хворим зазначені такі хвороби, які призвели до смерті: серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз. Приблизний час між початком захворювання та смертю - 15 років. Вказана довідка видана дружині померлого- ОСОБА_3 (а.с.125).

Після смерті ОСОБА_8 допомогу на поховання отримала ОСОБА_3 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та отримання допомоги на поховання.

Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 17 квітня 1986 року позов ОСОБА_4 задоволено, визнано дійсною угоду між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , надавши їй силу договору купівлі-продажу, та за ОСОБА_4 визнано право власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

В органі реєстрації прав власності на нерухоме майно право власності за вказану частину нерухомого майна ОСОБА_4 не зареєстрував у встановленому законом порядку.

Згідно з довідкою КП «Харківське міське БТІ» № 2000668 від 28.03.2016 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_9 - 34/100 частини, та ОСОБА_10 - 132/200 частини.

З копії спадкової справи наданої Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_11 , 13 травня 2015 року подав на адресу 2-ї Харківської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану за № 471, де зазначив, що він є спадкоємцем після смерті діда - ОСОБА_4 , оскільки син останнього, його батько ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто раніше батька, однак від спадщини він відмовляється на користь дочки померлого - ОСОБА_1

В Спадковому реєстрі 22.12.2014 Другою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа № 56932147 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

18 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно за законом після смерті батька.

Листом № 914/01-16 від 27.05.2016 державний нотаріус 2-ї Харківської державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_1 про те, що право власності за спадкодавцем ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно не зареєстровано, тому не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду про визнання права власності на нерухоме майно.

Аналогічний лист №11-104/019/2 від 26.05.2015 направлений на адресу ОСОБА_1 першим заступником начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

У травні 2015 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , просила встановити факт, що вона є дружиною померлого ОСОБА_4 , на підставі чого визнати її спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, в позові відмовлено.

Постановою державного нотаріуса 2-ї Харківської державної нотаріальної контори Гурколенко І.В. від 30 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 34/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті батька, оскільки за померлим не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За своє життя спадкодавець заповіту не склав, а тому відповідно до статті 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 5 ЦК України а кти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до прикінцевих положень Сімейного Кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов`язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положення ч.1 ст. 74 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини отримали право на спадкування із набранням законної сили ст. 1265 ЦК України тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , щодо проживання ОСОБА_17 та ОСОБА_3 однією сім`єю, та письмовим доказам - довідкам щодо реєстрації ОСОБА_3 у спірному будинку з 14.02.1998 року, де зазначено, що вона є дружиною власника, а також лікарським свідоцтвом про смерть, де зазначено, що вказаний документ видано дружині померлого - ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 13 липня 2011 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_18 розірвано 13 липня 2001 року. (том 1 а.с.128)

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 30 липня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дергачівського району Харківської області вбачається, що шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_3 розірвано 30 липня 1993 року. (том 2 а.с.14)

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_17 , оскільки ОСОБА_3 надано належні та допустимі докази, щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 01.01.2004 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується інших позовних вимог ОСОБА_3 , то колегія суддів з їх вирішенням судом першої інстанції не може погодитися з огляду на таке.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017 року Верховний Суд у Постанові від 20.03.2019 року зазначав, що апеляційний суд без встановлення фактичних обставин, не з`ясувавши обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо зміни черговості спадкування, дійшов передчасного висновку про визнання за нею права власності на спадкове майно.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно з вимогами ст. 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину або на підставі рішення суду.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено судам, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Необхідно зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання позовних вимог ОСОБА_3 щодо зміни черговості спадкування апеляційним судом було витребувано у КЗОЗ «Міська поліклініка № 24» та досліджено у судовому засіданні амбулаторну картку хворого ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також у судовому засіданні була допитана у якості сімейний лікар КЗОЗ «Міська поліклініка № 24» ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона працює сімейним лікарем з 1993 року та з цього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали її пацієнтами. У ОСОБА_4 була серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба. З 2012 року у нього погіршилось самопочуття, йому було призначено лікування, яке він проходив удома. Стаціонарного лікування не потребував. Під час відвідувань хворого ОСОБА_4 разом з ним у будинку перебувала також і ОСОБА_3 , яка іноді телефонувала їй, щодо уточнення свого лікування та лікування ОСОБА_4 . За два тижні до смерті ОСОБА_4 у нього погіршилось самопочуття, але госпіталізація не була потрібна, оскільки він самостійно міг приймати ліки, міг обходитися без сторонньої допомоги.

Належних та допустимих доказів (висновок судово-медичної експертизи, комісійний висновок лікарів, тощо), які свідчили про безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, учасниками не надано, а матеріали справи таких не містять.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 та її представників щодо показів свідків на підтвердження доводів про безпорадний стан спадкодавця, оскільки для визначення стану здоров`я особи, тяжкості її хвороби, перевагу мають свідчення лікаря та медична документація, а не свідчення знайомих та близьких ОСОБА_3 осіб.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 за життя тяжко хворів, мав низку хронічних захворювань, за два роки до смерті осліп, в останній період свого життя самостійно себе забезпечувати не міг, тобто не міг обходитися без сторонньої опіки та піклування, що свідчить про його безпорадний стан, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність хронічних захворювань у спадкодавця не свідчить про його неспроможність самостійно забезпечувати свої потреби та про перебування його у безпорадному стані.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що позивачем надано суду докази на підтвердження безпорадного стану померлого ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу.

Дійсно, аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_3 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 близько двадцяти років, вела з ним спільне господарство, опікувалася станом його здоров`я, на відміну від спадкоємця першої черги ОСОБА_1 , яка не обтяжувала себе турботою про стан здоров`я та побутові умови проживання спадкодавця.

Разом з тим, вказані обставини у відповідності до вимог закону не є підставою для обмеження ОСОБА_1 у праві на спадщину після смерті ОСОБА_4 та зміну черговості спадкування для ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_3 та її представників на суттєве збільшення вартості належного ОСОБА_4 домоволодіння за рахунок її особистого вкладу може бути лише підставою для іншого позову, але не для зміни черговості спадкування.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виникнення, перехід і припинення права власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. П раво власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено обов`язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України.

Згідно ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

ОСОБА_4 не зареєстрував право власності на підставі рішення суду на спірне нерухоме майно, таким чином сторони не мають можливості оформити своє право у нотаріальній конторі.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК ОСОБА_1 , як дочка спадкодавця ОСОБА_4 , є спадкоємцем першої черги за законом, таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування та визнання права власності - відмовити

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина