Провадження №2/523/4192/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики № 49406 від 23.06.2016р., укладеного в електронній формі, в розмірі 34 160,00грн., яка складається з: 815,00грн., як заборгованість за договором позики, 16919,99грн. сума боргу за відсотками та 16425,15грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконав прийняті на себе зобов`язання по договору позики, надані грошові кошти не повернув, проценти за користування позикою не сплатив, внаслідок чого у нього, станом на25.06.2019р. виникла перед товариством заборгованість у розмірі зазначеному вище. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

ОСОБА_1 направив до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вивчивши представлені з боку сторін письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики в електронній формі №49406 від 23.06.2016р., за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 900,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами, в розмірі передбаченому п. 1.5. договору. Сторонами договору був визначений строк дії договору 2 (два) дні (п.1.2 договору).

Відповідно до умов договору позики, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення грошових коштів, процентів за його користування (п.2.1.1.2 договору).

Як встановлено судом, сторони встановили як строк дії договору, - до повного погашення позичальником заборгованості за позикою та процентами за користування ним (1.2), так і кінцевий строк повернення позики 25.06.2016р. (п.1.2, 1.3., Графік погашення кредиту), так і строки виконання зобов`язання щодо погашення позики та процентів у відповідність до Графіку розрахунків (п.3.1). При цьому позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань (п.2.1.1.1).

Зазначені умови договору ОСОБА_1 належним чином виконані не були, внаслідок чого ТОВ «ВЕЛЛФІН», станом на 25.06.2019р. було проведено нарахування заборгованості в розмірі 34 160,00грн., яка складається з: 815,00грн., як заборгованість за договором позики, 16919,99грн. сума боргу за відсотками, та 16425,15грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Отже, встановлені судом фактичні обставини справи, вказують на порушення ОСОБА_1 прийнятих на себе договірних зобов`язань, а пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Разом з тим, перевіряючи доводи ОСОБА_1 в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходять з наступного.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань погашенням позики, який фактично збігається з моментом виконання сторонами зобов`язання, а саме в строк до 25.06.2016р.

Таким чином, умовами договору погашення заборгованості та строки сплати позики визначено днями.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснити повернення позики в строк до 25.06.2016р. Відтак, моментом виникнення у ТОВ «ВЕЛІФІН» права на звернення до суду з позовом про стягнення боргу та відсотків слід вважати 26.06.2016р.

Частина 4 ст.266 ЦК України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно частини 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна заява була направлена позивачем поштою 29.07.2019р., надійшла до суду 05.08.2019р., тобто, з порушенням трирічного строку позовної давності. Заяви про визнання поважними причини пропущення позовної давності від позивача до суду не надходило, та матеріали справи таких не містить.

На підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 12,81,89,141,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 20 листопада 2019р.

Суддя