Справа №175/4027/17
Провадження №2/200/2952/18
У Х В А Л А

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ Женеску Е.В. за участю секретаря Яковенко А.С., розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми, в останній редакції якого, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати на суму боргу та три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання, що становить 3 251 147, 31 грн. та суму судових витрат у розмірі 8 320, 00 грн.

Разом, із позовною заявою, у жовтні 2017 року, ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , до суду, було подано заяву про забезпечення позову в якій останній просив суд, накласти арешт на майно, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме на: земельну ділянку кадастровий номер 050110012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилався на те, що оскільки сума заборгованості є значною, а окрім вказаного майна у володінні відповідача нічого не має, з метою дотримання гарантій на обов`язковість і реальність судового рішення, вважав за необхідне звернутись до суду з даною заявою.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, до на кожну зі сторін покладено обов`язок надання належних доказів на підтвердження доводів обгрунтовуючих їх позиції стосовно того чи іншого питання.

Виходячи з того, що заявником не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій спрямованих на відчуження вказаного майна, тобто на існування наявності ризиків, що у разі задоволення заявлених позовних вимог не дозволять його реалізації за рахунок вказаного нерухомого майна, вимоги заяви про забезпечення позову, є такими, що не можуть бути задоволеними.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів:

- земельна ділянка за кадастровим 050110012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під обтяженням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі іпотечного договору №РМ-SME301/248/2008 від 08.07.2008;

Відповідно до постанови ВП/ВС від 03.04.2019 прийнятої за результатами розгляду справи №755/5072/17, накладення арешту на іпотечне майно, перешкоджає іпотекодержателю реалізації права в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Тобто, з вищезазначеного слідує, що оскільки вказана земельна ділянка виступає забезпеченням за договором іпотеки, то враховуючи вимоги ЗУ «Про іпотеку», накладення на неї арешту в рамках цього провадження призведе до порушення прав іпотекодержателя, що згідно з вказаної позиції ВП/ВС є не припустимим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, передбачено що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску