Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 464/5927/15

провадження № 61-33479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Струс Л. Б., Шандри М. М.

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» (далі - ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що підприємство здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість послуг встановлюється згідно діючих тарифів на відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення. Внаслідок порушення відповідачами своїх зобов`язань, утворилась заборгованість за теплову енергію згенеровану для опалення та гарячого водопостачання на суму 6 750,90 грн, тому позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за використану теплову енергію.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» звернулося з апеляційною скаргою на нього, вважало рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЖЕП «Стимул Сихів» задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «ЖЕП «Стимул Сихів» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» заборгованість по оплаті за центральне опалення в розмірі 6750 грн. 90коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено строку позовної давності, так як він неодноразово звертався до суду із заявами про видачу судових наказів про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово - комунальні послуги, які судом задовольнялись і скасовувались лише після подання боржниками відповідних заяв про їх скасування, а отже позовна давність щоразу переривалась та обчислювалась наново. Відповідачами здійснювались проплати боргу, які перевищують місячні нарахування за надані послуги, що є також свідченням переривання позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення Сихівського районного суду міста Львова.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна заборгованість виникла в період з 2002 року по травень 2010 року, при чому на частину даної заборгованості, а саме за період з 2002 - 2006 років між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за центральне опалення, і в даному випадку підставою звернення до суду повинно було б бути невиконання договірних зобов`язань, про що в позові позивачем зазначено не було, як і не було застосовано до спірних правовідносин норми зобов`язального права судом апеляційної інстанції, який прийшов до помилкового висновку про задоволення позову. Позивачем до позовної заяви додано на підтвердження наявності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги відповідний розрахунок, проте, не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» надано відповідачам відповідні послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в період з грудня 2002 року до травня 2010 року. Позивачем не надано жодного доказу який би вказував на кількість, а головне якість зазначених послуг, подані розрахунки містять лише період та нараховану суму заборгованості. ОСОБА_2 зазначає, що жодної проплати нею на рахунок ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» зроблено не було, оскільки з травня 2010 року це підприємство не обслуговує їхній житловий будинок, а тому суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про переривання позовної давності.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Сихівського районного суду міста Львова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 464/5927/15 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» є комунальним підприємством, яке відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради від 08 червня 2007 року № 365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» визначено виконавцем послуг у житлових будинках м. Львова, зокрема, централізованого опалення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в приватизованій трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 14 липня 2015 року № 1329.

14 травня 2008 року між ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» та ОСОБА_2 було укладено типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого відповідач ( ОСОБА_2 ) взяла на себе зобов`язання до 14 квітня 2013 року погасити борг за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, що виник за період з грудня 2002 року по 01 грудня 2006 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 162 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами другою, третьою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист про стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.

Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 та правовий висновок Верховного Суду викладений у справі № 16-13753св18 у постанові від 23 травня 2018 року.

З тлумачення цієї норми статті 264 ЦК України слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Отже, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» неодноразово подавались позовні заяви, заяви на видачу судових наказів про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячої води від 02 березня 2012 року та від 26 лютого 2015 року, відповідачами здійснювались неодноразові проплати боргу, які перевищували місячні нарахування за надані послуги та з ОСОБА_2 було укладено договір про реструктуризацію боргу, що свідчить про переривання позовної давності.

Таким чином апеляційний суд дослідивши матеріали справи у своїй сукупності та дійшов до правильного висновку про те, що строк позовної давності при зверненні із цим позовом позивачем не пропущений.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Щодо доводу касаційної скарги про те, що відповідачі не у повній мірі отримували послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання колегія суддів зазначає, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялися від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було.

Крім того, згідно з розрахунку заборгованості відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ним свого обов`язку оплачувати надані послуги.

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність і повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_2 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування стосовно доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська