Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2676/19
Провадження № 2/191/677/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18.11.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
В С Т А Н О В И В:
15.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу 12 квітня 2006 року позивач набув права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 18.05.2006 року за проханням дружини позивача, відповідача було зареєстровано в будинку позивача, але після цього він жодного дня не проживав в ньому, не приймав участі в утриманні будинку не сплачував комунальні та інші платежі. Відповідач проживає окремо, де саме позивачу не відомо, на телефонні дзвінки він не відповідає, до будинку позивача він приїжджає, ніяких зав`язків він з ним не підтримує. Добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знімається по невідомим причинам. Така поведінка відповідача спричиняє позивачу, як власнику, певні незручності (оформлення субсидій та інше) та порушує його права, надані діючим законодавством.
Позивач надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлен про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Згідно договору купівлі продажу від 12.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 589. Зазначений житловий будинок зареєстровано в Синельниківському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу № 48 за реєстром № 6703 від 12.04.2006 року.
Відповідно до довідки виданою квартальним комітетом № 19 від 20.07.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , проживає, ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , зареєстрований, але з 18.05.2006 року за цією адресою не проживає (а.с.10).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з 18.05.2006 року по теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає його фактичне місце проживання не відоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.
Також відповідно до ст.7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А. В. Твердохліб