ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/666/19

провадження № 22-ц/4809/1644/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Мурашко С. І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», представник Бистров Сергій Анатолійович;

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2019 року (суддя Краснопольська Л.П.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 листопада 2014 року в розмірі 17171,98 грн., яка складається з 5371,30 грн. заборгованості за кредитом, 3391,50 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7979,15 грн. заборгованості за пенею та комісією, 430,03 грн. штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12 листопада 2014 року (далі Генеральна угода) ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7922,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules складає між нею та банком кредитний договір (далі договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним, надавши відповідачу погоджену суму кредитних коштів. Однак, ОСОБА_1 порушено умови укладеного договору і станом на 20 червня 2019 року відповідач має кредитну заборгованість в сумі 17171,98 грн., де 5371,30 грн. - заборгованість за кредитом, 3391,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7979,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 430,03 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 5371,30 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат у справі. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основної заборгованості за договором (тіло кредиту). Решту вимог визнав необґрунтованими, оскільки у заяві позичальника, яку відповідач підписала 12 листопада 2014 року процентна ставка не зазначена, а банк, підтверджуючи право вимоги в цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з цими Тарифами та Умовами погодився відповідач, підписуючи договір. Так само відсутнє погодження відповідача щодо сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Суд вказав на неможливість застосування до спірних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки укладений між сторонами договір не є договором приєднання в розумінні зазначеної правової норми.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, згідно з якою просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2019 року в частині відмови у стягненні процентів та неустойки та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповним дослідженням всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, підписавши Генеральну угоду, відповідач зобов`язався сплатити існуючу перед банком заборгованість на умовах цієї угоди, які, в свою чергу, визначають суму кредиту та строк, на який надано кредитні кошти, розмір відсотків за користування кредитними коштами, порядок погашення заборгованості, відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у вигляді штрафу. Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредитні кошти на умовах строковості повернення, а відповідач кредитні кошти не повернув, суд першої інстанції не мав законодавчо визначених підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, розмір яких погоджений сторонами, та встановленого договором штрафу. Позивач стверджує також про безпідставність посилання суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі кредитний договір відповідачем не оспорювався та недійсним не визнавався, а всі істотні умови кредитування погоджені сторонами, про що свідчить підписана позивачем і відповідачем Генеральна угода.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

25 жовтня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні 19 листопада 2019 року відповідач участі не брала, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання ОСОБА_1 судової повістки (а.с. 85).

Представник позивача просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини

Відповідно до нової редакції статуту позивача, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (рішення єдиного акціонера) від 21 травня 2018 року № 519, було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 39-40).

29 жовтня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 8).

З метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем кредитного договору від 29 жовтня 2010 року, 12 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукта кредитних карт (а.с. 9).

Підписавши Генеральну угоду, сторони погодили, зокрема, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7922,64 грн. на строк 24 місяці, з 12 листопада 2014 року по 30 листопада 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплати відсотки у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Визначено наступний порядок погашення заборгованості: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник сплачує щомісячний платіж в сумі 396,45 грн., дата остаточного погашення заборгованості має бути не пізніше 30 листопада 2016 року. У разі порушення позичальників строків погашення заборгованості, останній сплачує банку штраф у розмірі 430,03 грн. Також визначено, що у разі порушення позичальником кредитних зобов`язань, сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки.

Однак, за доводами позивача, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 20 червня 2019 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитом в сумі 17171,98 грн., з яких 5371,30 грн. - заборгованість за кредитом, 3391,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7979,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 430,03 штраф згідно з п. 2 Генеральної угоди.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 5371,30 грн. Решту вимог банку суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з заборгованості за кредитом в сумі 5371,30 грн. позивачем не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Оскаржуючи судове рішення сторона зазначає, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості відповідача має бути стягнута судом в повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

У відповідності до ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 зазначеної правової норми визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтями 1048, 1049 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, обов`язок позичальника сплатити проценти за користування кредитом визначений законом, передбачений договором між сторонами, а розмір процентів за користування кредитом (1,5% в місяць на суму залишку заборгованості) погоджений сторонами у Генеральній угоді, про що міститься відповідний підпис.

Зазначені обставини безпідставно не взяті до уваги судом першої інстанції.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Виходячи з вимог чинного законодавства, умов Генеральної угоди та фактичних обставин справи, вимога про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом є законною та обґрунтованою.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що проценти в сумі 3391,50 грн. нараховані банком за період з 12 листопада 2014 року по 20 червня 2019 року. За умовами Генеральної угоди сторони погодили щомісячну сплату заборгованості по кредиту та відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 30 листопада 2016 року року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 листопада 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 грудня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Отже, ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом за період з 12 листопада 2014 року до 30 листопада 2016 року, сума яких, згідно з наданим позивачем розрахунком, складає 969,04 грн. (а.с. 7). В решті вимог банку в частині стягнення процентів за користування кредитом слід відмовити.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

У п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, останній сплачує на користь банку штраф у розмірі 430,03 грн.

Таким чином, встановивши порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту, враховуючи зміст п. 2.2 Генеральної угоди, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 430,03 грн., розмір якого погоджено сторонами.

За встановлених апеляційним судом обставин, вимога про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на дату укладення договору містив умови, зокрема щодо сплати пені, у задоволенні зазначеної вимоги банку слід відмовити.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції всебічно дослідив фактичні обставини справи та правильно застосував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Виходячи з викладеного, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 969,04 грн. та штрафу в сумі 430,03 грн.

В задоволенні решти вимог позивача слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права призводить до часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового в порядку ст. 376 ЦПК України.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, стягненню підлягають витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 757,45 грн. та подання апеляційної скарги в сумі 341,75 грн.

На підставі викладеного, судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди та розподілу судових витрат - ухвалити в цій частині нове рішення про

задоволення вимог частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 969,04 грн., штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в сумі 430,03 грн.

В решті рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) витрати зі сплати судового збору за подання позовної та подання апеляційної скарги в сумі 753, 03 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко