Провадження № 2-о/727/229/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі головуючого судді Волошина С.О.

секретар судових засідань Бринзила А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), представник заявника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Друга Чернівецька державна нотаріальна контора (м.Чернівці, вул.Хотинська, 4-М), Чернівецька міська рада (м.Чернівці, Центральна площа, 1) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

встановив:

Адвокат Мандзюк В.Б. звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи: Друга Чернівецька державна нотаріальна контора, Чернівецька міська рада.

В заяві посилається на те, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим другою ЧДНК 13.06.1996 року на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_3 .

При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Так, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом її прізвище записано як « ОСОБА_3 », не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, де її прізвище зазначене, як « ОСОБА_4 ».

З приводу виправлення вказаної помилки, вона звернулась до другої ЧДНК, проте їй надана відповідь, що з вказаним питанням їй небхідно звернутись до суду.

Вважає, що причиною неправильного написання її прізвища є переклад її прізвища з російської мови на українську.

У зв`язку з такими розбіжностями в написанні прізвища, вона не може оформити спадщину.

На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.294, 315 ЦПК України, ст.ст.317, 321 ЦК України просить встановити факт належності свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 13.06.1996 року на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 58,80 кв.м., розташований в АДРЕСА_4 .

Заявник ОСОБА_1 у в судове засідання не з`явилася, представник заявниці ОСОБА_5 спрямував до суду заяву в якій просив розглядати справу у його та заявниці відсутність. Вимоги заяви просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті спрямували листа, згідно якого не заперечують щодо задоволення вимог заяви, якщо це не порушуватиме права інших осіб та просять ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Розгляд справи просили проводити у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Другої Чернівецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи які вимоги заяви підтримали, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання.

Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 26.01.1952 року (а.с.13)

ІНФОРМАЦІЯ_2 жовтня 1972 року, « ОСОБА_7 ОСОБА_8 » уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу російською мовою (а.с.14).

Згідно копії паспорта та ідентифікаційного номеру, заявник вказана як ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №121760 від 06.08.2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0440 га на підставі рішення №944 40 сесії 5 скликання від 28.05.2009 ЧМР (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 22 квітня 2002 року, після смерті ОСОБА_9 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, а саме грошових вкладів з нарахованими відсотками та іншими компенсаційними сумами, які зберігаються в філії №8269/038 м.Чернівці на рахунку № НОМЕР_2 на підставі ощадної книжки - є його дочка ОСОБА_1 (а.с.8).

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року, після смерті ОСОБА_9 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, а саме житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_4 , належного померлому ОСОБА_9 - є його донька ОСОБА_10 , що проживає в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно ЧКООТІ від 30.11.2007 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року за ОСОБА_1 , зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ) (а.с.9).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, тощо.

Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року, після смерті ОСОБА_9 , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, оскільки заявник не може оформити свої спадкові права, так як її прізвище ОСОБА_4 помилково вказане в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року, як « ОСОБА_3 » замість вірного « ОСОБА_4 », крім того, вказані факти ніким не заперечуються і визнаються заінтересованою особою.

Таким чином, факт належності заявниці ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року, виданого на ім`я ОСОБА_10 , підтверджується сукупністю наданих заявником документів і такі докази, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи, що розбіжності у документах унеможливлюють використання заявником цих документів для реалізації своїх юридичних прав, надані заявником докази на підтвердження юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.3, 17, 27, 85 Конституції України, ст.ст.4, 12, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 315, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга Чернівецька державна нотаріальна контора, Чернівецька міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, а саме, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 червня 1996 року, видане державним нотаріусом Другої ЧДНК Суружіу Н.Д. на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_4 , на ім`я ОСОБА_10 - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: С.О. Волошин