Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3467/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора,

В С Т А Н О В И В :

29.10.2019 року позивач звернулася до суду з даним позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначив, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, і все майно, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що за законом матиме право заповів позивачу. Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно: жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Від них до суду надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують відносно заявлених до них позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце проведення підготовчого судового засідання. Заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.В.Копаня Виноградівського району померла матір позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.03.2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Виноградів Закарпатської області помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.01.2019 року.

За життя батьком позивачки було складено заповіт, посвідчений 06.12.2006 р. секретарем виконкому Великокопанської сільської ради Виноградівського району, яким все своє майно заповідав ОСОБА_1 , позивачу по справі. Даний заповіт не змінений та не скасований.

Відповідачами по справі є діти спадкодавця, які претензій до частки у спадковому майні не мають.

Згідно з довідкою комунального підприємства "Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації" житловий будинок у АДРЕСА_1 будівництвом завершений та на підставі довідки, виданої виконкомом В.Копанської сільської ради №02-07/481 від 09.09.2019 р. рахується за ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_4 , останньому належав жилий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Після його смерті на це майно відкрилася спадщина.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві та запропоновано звернутися до суду.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.).

В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав інтересів, що підлягають захисту судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_4 має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після його смерті.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою та мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , загальна площа 60,5 м.кв., в тому числі житлова - 33,7 м.кв. в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Виноградів Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної іннстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії рішення суду.

Головуючий Г. І. Рішко