Справа № 158/2392/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/1017/19 Категорія: 47 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.

за участю: прокурора Климюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, про визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до ГУ Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності. Позов мотивує тим, що розпорядженням Ківерцівської РДА №385 від 07.09.2012 року надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,85 га, за рахунок земель запасу за межами населених пунктів Карпилівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження на замовлення ОСОБА_1 у 2012 році ПП «Вертикаль-ТС» розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у власність.

Наказом ГУ Дерземагенства у Волинській області № 3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 85 га за кадастровим номером :02:000:0271. Право на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 25.10.2014 року та видано свідоцтво про право власності № 28599479.

Державною екологічною інспекцією у Волинській області на виконання ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду від 22.06.2017 року було проведено позапланову перевірку дотримання Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, Ківерцівською районною держадміністрацією та Карпилівською сільською радою вимог природоохоронного законодавства при виділенні земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 розташована у водоохоронній зоні р. Путилівка та частково (площею 0, 0530 га), у прибережній захисній смузі р. Путилівка. За змістом ст. 59 Земельного Кодексу України земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам лише на умовах оренди, а не у власність. Головне управління Держгеокадастру не мало права передавати спірну земельну ділянку, яка знаходиться у межах 25-ти метрової прибережної захисної смуги р. Путилівка, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держкомзему у Волинській області № 3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність". Скасувати запис про державну реєстрацію прав, що вчинений у державному реєстрі земель про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0, 85 га за кадастровим номером № :02:000:0271, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району за межами населеного пункту. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Волинської обласної державної адміністрації земельну ділянку за кадастровим номером № :02:000:0271 на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району за межами населеного пункту. Стягнути судовий збір в розмірі 4800 грн. з відповідачів.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року позов у справі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Волинській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року. Скасовано запис про державну реєстрацію прав, що вчинений у державному реєстрі земель про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0, 85 га за кадастровим номером № :02:000:0271, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за межами населеного пункту. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Волинської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 0,85 га за кадастровим номером №:02:000:0271, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за межами населеного пункту.

Стягнуто з Головного управління Держземагенства у Волинській області та ОСОБА_1 , солідарно, в користь прокуратури Волинської області, оплачений судовий збір в розмірі 4800 грн.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає рішення необгрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що судом помилково зазначено в рішенні про те, що представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області був належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи. Повістку управлінню вручено вже після розгляду справи, а саме 12.08.2019 року о 15:16, а справу було призначено на 14:30 12.08.2019 року. Акт перевірки природоохоронного законодавства, яким встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 перебуває в межах прибережної смуги, складено з грубим порушенням вимог чинного законодавства., примірник акту до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не надсилався, що унеможливило його оскарження. З метою спростування обставин, які викладені в акті, відповідачем заявлялось клопотання про виклик свідків, однак в задоволенні його було відмовлено. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 пройшов державну землевпорядну експертизу та отримав позитивний висновок від 16.07.2014 року. При внесенні відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 державним кадастровим реєстратором обмежень у використанні земельних ділянок не виявлено. Прийняте Головним управлінням рішення про передачу земельної ділянки є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього рішення не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки. Суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - без задоволення.

Позивач Волинська обласна державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить залишити апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.08.2019 року - без змін.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд даної справи було призначено на 14:30 12.08.2019 року. Відповідачу Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області судову повістку було вручено о 15:16 12.08.2019 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту "Укрпошта" з цифровим ідентифікатором 892, реєстраційною карткою документа в автоматизованій системі діловодства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу за відсутності представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і щодо якого у суду не було відомостей про вручення йому судової повістки. З таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням Ківерцівської районної державної адміністрації № 385 від 07.09.2012 року надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0, 85 га, за рахунок земель запасу за межами населених пунктів Карпилівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного розпорядження на замовлення ОСОБА_1 у 2012 році ПП «Вертикаль-ТС» розроблено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність.

Наказом Головного управління Дерземагенства у Волинській області № 3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Карпилівської сільської ради Ківерцівського району. Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 85 га за кадастровим номером :02:000:0271 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 25.10.2014 року за ОСОБА_1 та видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

В акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 06-12.07.2017 року Державної екологічної інспекції у Волинській області зазначено, що при наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 порушено вимоги статтей 21, 59, 60, 61, 84, 111, 203-204 Земельного кодексу України, статтей 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України, ст. 62 Закону України «Про землеустрій». Земельна ділянка розташована в водоохоронній зоні р. Путилівка та частково (близько 0, 0530 га), розташована в прибережній захисній смузі р. Путилівка.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №186/5 від 18.04.2019 року зміни цільового призначення використання земельної ділянки в результаті прийняття наказу ГУ Держземагенства у Волинській області № 3 - 499/15-14 СГ від 03.09.2014 року не відбулося, але затвердження цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0271 відбулося без врахування вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України в частині наявності прибережної захисної смуги р. Путилівка та її меж; виявлено накладання земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0271 на землі водного фонду, зокрема на прибережну захисну смугу водного обєкта державної власності (р. Путилівка), 0,1403 га. Земельна ділянка площею 0, 8500 га за кадастровим номером :02:000:0271 знаходиться в зоні затоплення (підтоплення) при максимально повеневому (паводковому) рівні води в р. Путилівка і відповідно до Постанови КМУ від 08.05.1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» розташована в межах водоохоронної зони р. Путилівка. Землі лівобережної частини урочища «Гайок», які надані для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , площею 0, 85 га є водозбором р. Путилівка. Разом з тим зазначено, що технічна документація на земельну ділянку площею 0, 8500 га за кадастровим номером :02:000:0271 та її затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст.ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Водного кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 Водного кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать:

1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти;

2) підземні води та джерела;

3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

За змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України.

Згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Отже, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, ОСОБА_1 , не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття оскаржуваного рішення.

Оскільки частина спірної земельної ділянки знаходиться у межах прибережної захисної смуги р. Путилівка, відповідач Головне управління Держкомзему у Волинській області не мало права затверджувати проект землеустрою та надавати цю земельну ділянку у власність. Оспорюваний наказ суперечить вищезазначеним нормам Земельного та Водного кодексів України.

Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яке видане ОСОБА_1 , є недійсним, а тому запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку слід скасувати.

Спірна земельна ділянка вибула з власності держави незаконно та підлягає витребуванню у відповідача ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушень при складенні акту перевірки природоохоронного законодавства, яким встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 перебуває в межах прибережної смуги, що унеможливило його оскарження не заслуговують на увагу суду. Відповідач мав право оскаржити вказаний акт в разі незгоди, чого ним зроблено не було, ненадіслання йому копії акту не є підставою, що унеможливила його оскарження. Свідченнями свідків не може спростовуватись та обставина, що частина спірної земельної ділянки знаходиться в межах прибережної смуги р. Путилівка, а тому суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача про виклик свідків.

Щодо покликань відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішення про передачу земельної ділянки є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, скасування цього рішення не породжує наслідків для власника земельної ділянки слід зазначити таке.

Визнання недійсним та скасування рішення є належним та самостійним способом захисту порушеного права державної власності, якщо це має наслідком поновлення порушеного права. На підставі оскаржуваного рішення було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку. Вимоги про визнання оспорюваного рішення незаконним та його скасування є одним із способів захисту порушених прав і може бути предметом розгляду в судах.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми ролцесуального права, що є обовязковою підставою для скасування судового рішення, то колегія суддів приходить до висновку про його скасування та ухвалення нового судового рішення.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Волинській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року.

Скасувати запис про державну реєстрацію прав, що вчинений у державному реєстрі земель про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,85 га за кадастровим номером №:02:000:0271, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за межами населеного пункту.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Волинської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 0,85 га за кадастровим номером №:02:000:0271, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за межами населеного пункту.

Стягнути з Головного управління Держземагенства у Волинській області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Волинської області судовий збір в розмірі по 2400 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді