ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1726/18
Провадження № 22-ц/4820/1936/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув цивільну справу № 681/1726/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року у складі судді Дідек М.Б. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 94034 грн. 12 коп., а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Полонського районного суду від 21.11.2016 року було встановлено факт трудових відносин позивача із приватним підприємцем ОСОБА_2 в період з 1 по 31 травня 2014 року. Цим же рішенням стягнуто на її користь 2350 грн. заробітної плати, а також зобов`язано відповідача внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 . Однак незважаючи на рішення суду, відповідач ухилявся від його виконання. Так, на неодноразові звернення за невиконання рішення суду в кінці вересня 2018 року від працівників державної виконавчої служби дізналась, що ОСОБА_2 перерахував на її рахунок заробітну плату. Проте, відповідач не врахував положень ст. 117 КЗпП України та невірно розрахував суму, яка підлягала стягненню. Тому просила задоволити її позов.

Заочним рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2019 року вказаний позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 94034 грн. 12 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів та судовий збір в сумі 940 грн. 34 коп.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 5 березня 2019 року скасовано.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку належних виплат при звільненні в розмірі 20000 грн. та судовий збір в сумі 199 грн.

Додатковим рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2019 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року в частині стягнення суми середнього заробітку, просить скасувати рішення суду в цій частині, ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46355 грн. 54 коп. При цьому апелянт посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що чинним законодавством не передбачено механізму зменшення суми середнього заробітку, який стягується за час затримки розрахунку. Суд першої інстанції в порушення положень ст. 264 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та протиправно зменшив суму середнього заробітку та стягнув з відповідача 20000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року без змін. Вказує, що частково задовольнивши позовні вимоги та зменшивши розмір середнього заробітку, суд вірно застосував принцип співмірності, а також правильно взяв до уваги правові позиції, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин з приватним виконавцем ОСОБА_4 . ОСОБА_5 за період з травня 2014 року по 15 травня 2015 року та стягнення з ОСОБА_6 на її користь невиплаченої заробітної плати за вказаний період в сумі 30014 грн.

Рішенням Полонського районного суду від 21 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, вказаний позов було частково, встановлено, що ОСОБА_1 працювала продавцем в приватного підприємця ОСОБА_2 з 01 по 31 травня 2014 року, зобов`язано ОСОБА_2 внести запис про працю ОСОБА_1 в її трудову книжку, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2350 грн. невиплаченої заробітної плати. В решті позову відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду 20.02.2017 року Полонським районним судом був виданий виконавчий лист № 681/1526/15-ц.

Постановою державного виконавця від 12 квітня 2017 року на виконання даного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, а 25 вересня 2018 року Державним виконавцем Полонського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Максимовим В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи середньоденний заробіток ОСОБА_1 за період з 01 по 31 травня 2014 року складав 106,81 грн.

Стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні позивачем заявлена за період з січня 2017 року по жовтень 2018 року в загальній кількості за 434 дні і середній заробіток з врахуванням середньоденного заробітку за вказаний період складає 46355,54 грн.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всієї суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, за таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України У постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, Верховний Суд в постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 756/10824/15ц, від 5 грудня 2018 року у справі № 757/28092/16ц, від 27 березня 2019 року у справі № 180/511/15ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 676/4533/16ц.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України зазначена правова позиція має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі рішенням Полонського районного суду від 21 листопада 2016 року було задоволено частково, то суд першої інстанції в даній цивільній справі, врахувавши розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, принцип співмірності правомірно зробив висновок про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 20 000 грн.

З цих підстав доводи апеляційної скарги, що чинним законодавством не передбачено механізму зменшення суми середнього заробітку, який стягується за час затримки розрахунку, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та протиправно зменшив суму середнього заробітку з вищевказаних підстав слід відхилити, оскільки такі доводи апелянта спростовуються наведеними нормами права, висновками Верховного Суду та обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

ОСОБА_7 А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова