ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 627/1161/18

провадження № 22-ц/818/4183/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судці - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного P.M.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Вовк JI.B.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабабка позивача - ОСОБА_3 . Вона мешкала разом з сином - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловіком - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, але постановою державного нотаріуса від 21 вересня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Тому позивач вимушена була звернутися до суду.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження заявлених вимог. Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 залишила на випадок смерті заповіт, яким все своє майно заповідала своїм дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , доказів того, що останні відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача у встановлений законом строк, позивачем не надано. Також позивачем не надано доказів того, що вона після смерті ОСОБА_3 своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори або на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем. Не надано також доказів відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 та чи є після нього спадкоємці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач була малолітньою особою. Син спадкодавця - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на момент її смерті мешкав разом зі спадкодавцем, фактично спадок прийняв, але юридично не оформив. Дітей у нього було. Про наявність спадку ні їй, ні матері позивача взагалі не було відомо, а тому вони не звертались з заявою про прийняття спадщини з дні її відкриття.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.ч. 2,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.1998 (а.с. 3 зворот).

Згідно записів погосподарської книги № 5, свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Рябоконівською сільською радою від 11.01.1999 ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Зубівка Краснокутського району Харківської області, що підтверджується довідками виконкому Рябоконівської сільської ради від 05.03.2002 № 324, від 10.09.2018 № 381 та довідкою КП «Краснокутське БТІ» № 747 від 30.10.2018 ( а.с. 7, 15 зворот, 22)

Заповітом, посвідченим Рябоконівською сільською радою від 24.12.1997, ОСОБА_3 заповіла сертифікат на право на земельну частку пай своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно даних довідки виконкому Рябоконівської сільської ради від 05.03.2002 № 324 на час відкриття спадщини ОСОБА_3 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 24.10.2001 (а.с. 4).

Даними свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 03.12.1996, свідоцтва про народження ОСОБА_6 НОМЕР_4 від 01.11.1975, свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_6 від 08.02.1952, свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_5 від 26.01.1950 ( а.с. 40 - 43), довідки Відділу РАЦС Краснокутьского районного управління юстиції Харківської області № 03-09-72 від 10.01.2007 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з присвоєнням останній прізвища ОСОБА_9 (а.с.5) документально підтверджується факт родинних відносин між сторонами у справі, які є бабусею та онукою та між позивачем і спадкодавцями ОСОБА_3 (прабабка позивачки) та ОСОБА_4 (рідний брат бабусі позивачки).

Згідно даних постанови нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.09.2018 № 1025/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. При перевірці Алфавітних книг заведення та реєстрації спадкових справ за 2001 -2008 р.р., в Краснокутській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заведена (а.с. 15).

В адресованій суду заяві ОСОБА_2 просила розглядати дійсну справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.

В додатковому поясненні до апеляційної скарги від 30.09.2019 року ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 16.05.2019 у цивільній справі № 627/174/19 за ОСОБА_2 визнано право на спадкування на земельну ділянку ( пай) після смерті брата ОСОБА_4 .

Відповідно до пунктів 4, 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) в редакції 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом статей ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли та оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 537 ЦК України в редакції 1963 року спадкування частини майна, що не зазначено в заповіті, підлягає поділу між спадкоємцями за законом, які спадкують відповідно до ст.ст. 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців відносяться і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо у заповіті не визначено інше.

Відповідно до ст.ст. 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Статті 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року передбачають, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або звернувся до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини.

Оскільки матеріалами справи підтверджується те, що на час смерті ОСОБА_3 в будинку, що їй належав на праві власності проживав її син - ОСОБА_4 , судова колегія вважає, що останній прийняв спадщину після смерті матері, але не оформив її за життя належним чином.

За змістом рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16.05.2019 у цивільній справі № 627/174/19 після смерті брата у 2001 році спадщину у вигляді земельної ділянки прийняла його сестра ( бабуся позивача і відповідач у дійсній справі) - ОСОБА_2 .

За загальним принципом спадкового права прийняття частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Зазначене свідчить про те, що у суду були відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ЦК України в редакції 2003 року.

Висновки суду про відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , не відповідають обставинам у справі. Крім цього, суд помилково посилався на недоведення позивачкою обставин прийняття нею спадщини після смерті прабабусі, оскільки встановлення зазначених обставин не має значення для правильного вирішення справи.

У задоволені позову ОСОБА_1 належить відмовити тому, що відповідно до вимог ст.ст. 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року вона, як правнучка та внучата племінниця спадкодавців, не відносилася до кола спадкоємців за законом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд уважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні. У задоволені позову ОСОБА_1 належить відмовити з підстав наведених у постанові суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Оскільки рішення суду підлягає зміні лише в мотивувальній частині, питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 листопада 2019 року.

Г головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний