н/п 2/490/3098/2019 Справа № 490/9544/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 09.07.2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою відповідної заяви. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 23 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 16.10.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 41 917,92 грн, з яких: 5 025,98 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 729,51 грн - проценти за користування кредитними коштами, 20 928,24 грн - пені, а також 250,00 грн - штрафу (фіксована частина), 1 984,19 грн - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 09.07.2008 року.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній позовній заяві, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

20.03.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Свечинського О.С., в якому він заперечував проти задоволенні позову, посилаючись на те, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. На підставі заяви відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн. та визначено строк дії кредитного ліміту на вказану суму, який співпадав із дією платіжної картки. При цьому, строк дії картки в заяві не зазначений працівниками банку. Була передбачена процентна ставка за користування грошима 2,9% у місяць із розрахунку 360 днів на рік. Інших умов заявою передбачено не було. Відповідача не було ознайомлено з Правилами під час підписання Заяви, а у додатку до заяви вказаних Правил не було, посилання на електронну адресу розміщення Правил у мережі Інтернет у заяві також відсутні. Отже відповідач Правила не підписував та ознайомлений з ними не був. Крім того, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідача починаючи з 2008 року сплинув. Оскільки відсутні виписки з особового рахунку відповідача, неможливо визначити суму боргу взагалі. При цьому, кредит у розмірі 23 000 грн. відповідач ніколи у позивача не отримував. Позивач порушив під час виконання умов кредитного договору законодавство про захист прав споживачів, а саме: не роз`яснив порядок розірвання договору, не запропонував порядок відстрочки боргу на прохання відповідача, не надавав сукупний розмір кредиту, не здійснював реструктуризацію, не змінював на прохання відповідача механізм нарахування відсотків в частині збільшення розміру тіла при виплаті заборгованості. Відповідач не може погодитись з такими сумами відсотків та неустойки, які вдвічі та втричі більше тіла кредиту. Зокрема, відповідач вважала, що тіло кредиту вона віддала.

24.05.2019 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій зазначив, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, а відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Сторонами при укладенні договору обумовлені усі істотні умови, оскільки в анкеті-заяві від 09.07.2008 року всі дані відповідача зазначені відповідачем особисто і засвідчені її власним підписом. Крім того, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», також власноруч підписана відповідачем, де зазначено поточну процентну ставку в розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. Тобто. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Разом з цим, заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

05.11.2019 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача, в яких він зазначає, що в заяві відповідача чітко вказана сума кредитного ліміту 1 000 грн. та іншої ніякої суми не вказано, документів про збільшення ліміту, або таких, що повідомляють відповідача про таке збільшення позивач не надав. Застереження у заяві мікроскопічними літерами відповідач не читала. Умови та правила, наявні в матеріалах справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, а отже не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. При розрахуванні відсотків позивач самостійно здійснив збільшення базової процентної ставки, оскільки навіть 3 відсотки, з яких розпочинається розрахунок, не були погоджені у заяві від 09.07.2008 року. Щодо реальної суми боргу, то виходячи з даних у наданих позивачем таблицях та строку позовної давності, борг відповідача складає 410 грн. 46 коп.

05.11.2019 року до суду також надійшла заява від представника відповідача, в якій він просить суд застосувати строк позовної давності, а у разі незадоволення, просив відмовити посилаючи на постанову ВСУ від 03.06.2019 року.

Суд, перевіривши наведені в позові та запереченнях доводи та матеріали справи, доходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 09 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з відповідачем ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.10.2018 року становить 41 917,92 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 025,98 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 13 729,51 грн., нарахованих пені за несвоєчасне виконання умов договору 20 928,24 грн., а також 250 грн - штраф (фіксована частина), та 1 984,19 грн - штраф (процентна складова).

З доданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила 06.10.2018 року

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 09.07.2008 року процентна ставка визначена в розмірі 2,9% на місяць (34,8% на рік). А в довідці про умови кредитування від 09.07.2008 року процентна ставка визначена в розмірі 2,5% на місяць (30% на рік). Поряд з цим, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що з моменту укладення договору, тобто з 09.07.2008 року, відповідачу нараховувалась процентна ставка на прострочену заборгованість в розмірі 30% на рік, з 01.09.2014 року 34,8% на рік, з 01.04.2015 року 43,2% на рік, з 01.06.2015 року 3,6% на місяць.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.07.2008 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, з довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09.07.2008 року вбачається, що базова відсоткова ставка на залишок заборгованості складає 2,5% на місяць (30% на рік), а в заяві-анкеті відповідача від 09.07.2008 року зазначено іншу процентну ставку 2,9% на місяць (34,8% на рік), а з розрахунку, що наданий позивачем, визначено ще й іншу відсоткову ставку в розмірі 3,6% на місяць, за такого в доказах, що надані позивачем наявні протиріччя, а саме різний розмір відсоткової ставки в заяві-анкеті та в довідці від тієї ж самої дати 09.07.2008 року.

Отже, не можливо однозначно визначити , яку саме відсоткову ставку відповідач розуміла та ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Також вказані документи не містять умов і нарахування пені та штрафів та не визначають порушення кредитного договору, за порушення яких передбачена відповідальність у вигляді неустойки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.07.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.11.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, однозначні у анкеті-заяві та довідці від 09.07.2008 року відомості про відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За такого, позивач не надав суду достовірних доказів щодо того, який саме розмір відсотків слід стягнути з відповідача, оскільки відсотки визначені в заяві-анкеті, довідці від 09.07.2008 року та розрахунку, що надано позивачем, різняться між собою.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09.07.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим, незважаючи на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09.07.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), проте враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5 025,98 грн.

Що стосується заяви представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, то суд не вбачає підстав для її задоволення, адже позивач звернувся до суду з цим позовом в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку з дня останнього погашення кредиту позичальником в жовтні 2018 року, що свідчить про визнання останнім боргу.( ч.1 ст. 264 ЦК України) .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 211,44 грн (5 025,98 грн : 41 917,92 грн = 0,12 х 1762 грн).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259-265,273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 5 025 грн. 98 коп. заборгованості та 211 грн 44 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2019 року

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва Гуденко О.А.