ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/9344/18-ц Головуючий в І інстанції Хайдарова І.О.
Номер провадження 22ц 819/1642/2019 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Чорної Т.Г.,

з секретарем Давиденко І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні майном, мотивуючи свої вимоги тим, що він 17.01.2018 року придбав квартиру АДРЕСА_1 про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. На час укладання договору та до теперішнього часу у квартирі зареєстровані відповідачі, які у добровільному порядку квартиру не полишають та з реєстраційного обліку не знімаються. Їх реєстрація та проживання у квартирі порушує права власника оскільки обмежують його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном, також їх реєстрація створює негативні наслідки, щодо збільшення витрат власника по утриманню майна. У зв`язку з наведеним просить суд усунути перешкоди у користуванні належною йому квартирою, шляхом визнання відповідачів такими що втратили право користування квартирою та виселити відповідачів із квартири.

Рішенням суду позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Виселено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, які встановлені в ході судових засідань.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 17.01.2018 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав.

На момент укладення договору купівлі-продажу заборони на відчуження майна не було. Наведене свідчить, що ОСОБА_4 скористалась визначеними статтями 315, 317, 319 ЦК України правами, розпорядився своїм майном (квартирою АДРЕСА_1 ) на власний розсуд - провела оплатне відчуження свого майна - продала його ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Також судом встановлено, що на час укладання договору та до теперішнього часу у квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 з 16.11.2012 року, та ОСОБА_1 з 03.07.2013 року.

Відповідачі зареєстровані та проживають без згоди власника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності, припиняє право членів його сім`ї на користування цим житлом. Реєстрація та проживання відповідачів у квартирі за згодою попереднього власника не свідчить про наявність у них права на проживання в цьому житлі після переходу права власності на нього до позивача, тому відповідачі не мають права на користування належним позивачу майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність боргів за сплату комунальних послуг до моменту придбання квартири та обізнаність позивача про те, що відповідачі проживають та зареєстровані у вказаній спірній квартирі, не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначені доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та встановлені ним обставини, яким суд дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Клопотання яке було заявлено представником ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про відстрочення виконання рішення суду апеляційний суд відхиляє та зазначає, що відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Це питання також врегульовано і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Стосовно клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення справи № 2-3506/11ц апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі, адвокат Тільненко В.В., яких діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 зазначає, що результати розгляду справи мають значення при вирішені даної справи, проте не вказує у чому саме полягає матеріальний зв`язок між очікуваними висновками рішення суду у справі № 2-3506/11-ц, не конкретизує, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути дану справу без попереднього розгляду справи № 2-3506/11-ц, тому зазначене клопотання не підлягає задоволенню.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що дане судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2018 року по даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик