Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-97/2011

провадження № 61-26836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: Українсько-російське спільне підприємство «Фокс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя у складі судді Калюжної В. В. від 19 грудня 2012 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Трофимової Д. А., від 22 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2009 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббан», банк) звернулося до суду із позовом до Українсько-російського спільного підприємства «Фокс»(далі - УРСП «Фокс»),

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 04 серпня 2008 року між банком та

УРСП «Фокс» був укладений генеральний кредитний договір, в межах якого банк надав позичальнику кредит, який за додатковою угодою до генерального договору № 0 становить 25 000 доларів США, а за додатковою угодою № 0 - 174 000 доларів США, зі сплатою 14,50% річних та зі строком повернення до 05 серпня 2019 року. На забезпечення виконання УРСП «Фокс» зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між банком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені три окремі договори поруки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка станом на 22 червня 2009 року складала за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн пені, а за додатковою угодою № 0 - 183 830,80 доларів США та

10 430,64 грн пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 19 грудня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з УРСП «Фокс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 183 830,80 доларів США, що еквівалентно 1 400 203,12 грн, та 10 430,64 грн пені, з яких: 1 302 472,80 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 97 730, 32 грн - прострочена заборгованості за процентами; 4 899,74 грн -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5 530,90 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Стягнуто солідарно з УРСП «Фокс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 21 127,58 доларів США, що еквівалентно

160 924,55 грн, та 1 681,06 грн пені, з яких: 160 924,55 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1 515,54 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 165,52 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителів у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2012 року в частині стягнення з УРСП «Фокс» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати та провадження в цій частині закрито. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором змінено.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_1 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_2 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_3 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені.

Обмежено загальне стягнення сумою за додатковою угодою № 0 у розмірі основного боргу 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_1 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн пені.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_2 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн пені.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_4 як солідарного з УРСП «Фокс» боржника на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за додатковою угодою

№ 0 у розмірі 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн пені.

Обмежено загальне стягнення сумою за додатковою угодою № 0 у розмірі основного боргу 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн пені.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову банку до УРСП «Фокс», оскільки спір виник між юридичними особами, а тому він повинен розглядатися за правилами господарського судочинства. Крім того, стягуючи солідарно зі всіх поручителів суму заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з кожного поручителя окремо. Крім того, правильно визначивши розмір заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув її у гривнях, оскільки визначення такої заборгованості у іноземній валюті законом не забороняється.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що про розгляд справи судом першої інстанції її повідомлено не було. Банк у встановленому законом порядку не інформував її про несвоєчасне виконання позичальником умов кредитного договору, письмової вимоги про погашення заборгованості вона не отримувала. Крім того, судами не досліджувалося питання щодо збільшення її відповідальності за зобов`язанням, оскільки укладенням додаткових угод до кредитного договору було збільшено розмір кредиту, що є підставою для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України. Також порука підлягає припиненню на підставі частини четвертої

статті 559 ЦК України, оскільки банк звернувся до неї з позовом із пропуском шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 2-97/2011 (провадження № 61-26836св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

06 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 серпня 2008 року між банком та УРСП «Фокс» був укладений генеральний кредитний договір, в межах якого банк надав позичальнику кредит, який за додатковою угодою до генерального договору № 0 становить 25 000 доларів США, а за додатковою угодою № 0 -

174 000 доларів США, зі сплатою 14,50% річних та зі строком повернення до

05 серпня 2019 року. На забезпечення виконання УРСП «Фокс» зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між банком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені три окремі договори поруки.

Відповідно до наданого банком розрахунку, позичальник обов`язки за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06 жовтня 2009 року заборгованість за додатковою угодою до кредитного договору № 0 складає у розмірі 21 127,58 доларів США та

1 681,06 грн пені, із яких: 160 924,55 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1 515,54 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 165,52 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; а за додатковою угодою № 0 - 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені, із яких: 1 302 472,80 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 97 730, 32 грн - прострочена заборгованості за процентами; 4 899,74 грн -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5 530,90 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, врахувавши мету правочину, відносини між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, установивши, що УРСП «Фокс» належним чином не виконувало зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку з чим станом на 22 червня 2009 року утворилась заборгованість, яка за додатковою угодою до кредитного договору № 0 становить 21 127,58 доларів США та 1 681,06 грн, а за додатковою угодою до кредитного договору

№ 0 - 183 830,80 доларів США та 10 430,64 грн пені, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї заборгованості із поручителя ОСОБА_1 як солідарного із УРСП «Фокс» боржника.

ОСОБА_1 не оспорювала розмір заборгованості, тому суд правильно стягнув таку заборгованість за розрахунком, наданим позивачем.

Доводи касаційної скарги про припинення поруки на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Як на підставу для припинення поруки за частиною першою статті 559 ЦК України ОСОБА_1 посилається на те, що генеральним кредитним договором, за виконання позичальником умов якого вона поручилася, не було встановлено процентну ставку. Процентна ставка у розмірі 14,5% була визначена укладеними 04 серпня 2008 року між банком та позичальником без її згоди додатковими угодами № № 0, 0, чим було збільшено обсяг її відповідальності.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Таким чином, сторонами у договорі поруки передбачена можливість зміни умов основного зобов`язання, в тому числі й щодо підвищення процентної ставки, без додаткового повідомлення поручителя, отже поручитель надав згоду на можливе подальше збільшення обсягу його відповідальності, а тому посилання заявника на частину першу статті 559 ЦК України як на підставу для припинення поруки безпідставні.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Так, строк дії кредитного договору сторонами визначено до 05 серпня

2019 року.

Однак, використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом направлення 17 березня 2009 року на адресу УРСП «Фокс» вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договорам протягом 7 днів з дня одержання цієї вимоги, яку боржником було отримано 13 квітня 2009 року (а. с. 27 т. 1), банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитними договорами, який настав 21 квітня 2009 року. Із цим позовом банк звернувся до суду 24 липня 2009 року, тобто в межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримувала вимоги банку про погашення кредитної заборгованості не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки таке не є перешкодою для реалізації права банку звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявника у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього його звернення до поручителя з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, а вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення її про розгляд справи судом першої інстанції не вплинуло на правильність вирішення справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 скористалась наданими їй процесуальним законодавством правами щодо подання апеляційної скарги, доводам якої суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку, остання була присутня у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції та надавала свої пояснення до апеляційної скарги. Доказів обмеження заявника у здійсненні процесуальних прав, що мали наслідком перешкод у доступі до правосуддя, матеріли справи не містять.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порушення процесуального права, допущені судом першої інстанції, не призвели до порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, гарантоване

статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений вище висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 755/15824/15-ц (провадження

№ 61-23983сво18).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2012 року у незміненій та не скасованій судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович