Справа № 715/1282/19
Провадження № 2/715/549/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Лотоцької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Чернівецького прикордонного загону до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації про виселення з відомчого житлового приміщення та стягнення заборгованості за проживання та комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Чернівецький прикордонний загін звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації про виселення з відомчого житлового приміщення та стягнення заборгованості за проживання та комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Чернівецький прикордонний загін є органом охорони державного кордону, адміністративно-господарською ланкою Державної прикордонної служби України та являється юридичною особою. Майно, закріплене за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби, її навчальними закладами, установами та організаціями є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Посилається на те, що на території закритого військового містечка знаходиться будинок особового складу по АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі військової частини № НОМЕР_1 . Зазначає, що за вказаною адресою в квартирі АДРЕСА_2 , без правових підстав проживають відповідачка та її неповнолітні діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Крім того, вказує на те, що відповідачка не сплачує кошти за квартирну плату та комунальні послуги, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість на суму 11 802,33 грн.

Зважаючи на викладене, просить суд, ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з відомчої квартири АДРЕСА_3 , без надання їм іншого жилого приміщення, стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за квартирну плату за комунальні послуги в сумі 13109,12 грн. на користь військової частини НОМЕР_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

Представники позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в позовній заяві та в заявах про збільшення позовних вимог, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила суд відмовити в задоволенні позову в частині виселення її та дітей, вказувала що її діти навчаються в Тереблеченській школі, іншого житла вона не має, та не буде мати де проживати у разі виселення. При цьому вказувала на те, що заборгованість вона погасить.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Лотоцька Т.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що неможливо виселити відповідачку із дітьми із житла.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Переліку закритих військових містечок Державної прикордонної служби України, від 14.07.2015 № 857», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2015 р. за № 914/27359, до військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби входить військове містечко в с. Порубне (Тереблече), що в Глибоцькому районі Чернівецької області та є закритим військовим містечком.

На території закритого військового містечка знаходиться будинок особового складу АДРЕСА_4 , що знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Послуги щодо забезпечення вищевказаного будинку водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням здійснюється відповідними службами військової частини НОМЕР_2 .

Батько відповідачки ОСОБА_8 проходив військову службу, в Чернівецькому прикордонному загоні, в результаті чого вселився у спірну відомчу квартиру АДРЕСА_5 разом із дружиною та неповнолітньою на той час ОСОБА_4 .

Рішенням Глибоцького районного суду від 19.05.2017 року по справі за №715/485/17 м ОСОБА_9 та його дружину ОСОБА_10 виселлено з відомчої квартири АДРЕСА_5 без надання їм іншого житлового приміщення.

Згідно Акту державного виконавця від 13.06.2018 року боржників ОСОБА_8 та його дружину ОСОБА_10 виселлено та відповідно до постановою від 25.06.2018 закінчено виконавче провадження.

Відповідно до довідки виданої Тереблеченською сільською радою від 25.02.2019 року № 556 за адресою: АДРЕСА_1 БОС ВПС «Порубне» Глибоцького району, Чернівецької області прописані: ОСОБА_4 (відповідачка), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_9 (брат) ОСОБА_8 (батько), ОСОБА_10 (мати).

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) неодноразово звертався до ОСОБА_4 з вимогою про здачу встановленим порядком відомчого житла та оплати заборгованості за житло та комунальні послуги. Проте позитивного результату вказані дії не дали.

Згідно акту про перевірку житлових умов від 01.03.2019 р. в трьох кімнатній відомчій квартирі АДРЕСА_2 цього будинку зареєстровані донька ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , 1985 р.н. та члени її сім`ї: ОСОБА_5 (дочка), 2005 р.н., ОСОБА_6 (донька), 2012 р.н., та ОСОБА_7 (син), 2017 р.н.

Відповідно до довідки-розрахунку житлово-експлуатаційного відділення прикордонного загону станом на 01.09.2019 року заборгованість за квартплату та комунальні послуги ОСОБА_4 складає 13109,12 грн.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що ними неодноразово проводилося обстеження вказаної відомчої квартири, зокрема, 20.07.2018 року, 15.08.2018 року, 27.09.2018 року, 01.10.2018 року, 17.10.2018 року, 13.11.2018 року, 28.01.2018 року, 18.01.2019 року, 11.02.2019 року, 15.03.2019 року, про що були складені відповідні акти та було встановлено, що ОСОБА_4 та троє її дітей за вказаною адресою не проживають.

Разом із тим, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 та її неповнолітні діти на даний час проживають у відомчій квартирі АДРЕСА_5 .

Зокрема, згідно з акту обстеження умов проживання від 16 серпня 2019 року служби у справах дітей комісією у складі ОСОБА_11 , начальника служби у справах дітей, ОСОБА_12 , головного спеціаліста служби у справах дітей, фахівця районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_13 проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_6 та встановлено, що житло розміщене на другому поверсі, двоповерхового будинку, квартира складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, туалета та коридора. Загальна площа приблизно 76 кв.м., житлова площа приблизно 48 кв.м., в квартирі прибрано, але вона не постачається електроенергією. Водою постачається. За цією адресою проживають та зареєстровані відповідачка та її неповнолітні діти.

Крім того, встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 є одинокою матір`ю, яка має на утриманні троє неповнолітніх дітей, зокрема, із довідки УПСЗ населення Глибоцької РДА від 20 серпня 2019 року вбачається, що остання отримує допомогу на трьох дітей, як одинока матір.

Із матеріалів справи також встановлено під час розгляду справи, що діти відповідачки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 навчаються у Тереблеченському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 будь якого нерухомого майна не має.

Отже, судом встановлено, що спір, що виник між сторонами, стосується виселення зі службового житла (наданої сім`ї військовослужбовця) доньки колишнього військовослужбовця, яка після виселення батька продовжує проживати у цьому гуртожитку разом з малолітніми дітьми.

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. А відповідно до частини четвертої цієї статті суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституція України у частині третій статті 47 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Судом встановлено, що відповідачка у спірне жиле приміщення разом із батьками і зареєстрована там, там народила троє дітей, не має іншого житла на момент подання позову про виселення, тому є підстави стверджувати, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірна квартира є їхнім «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Тому суд повинен встановити, чи відповідатиме виселення відповідачки з кімнати у відомчій квартирі без надання іншого житлового приміщення критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції.

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вважає, що «вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 43, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК «ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом». Згідно з частиною першою та другою статті 109 ЖК «виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду».

Стосовно виселення зі службового житла без надання іншого житлового приміщення, то відповідно до статті 124 ЖК «робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення».

Однак стаття 125 ЖК визначає перелік осіб, які не можуть бути виселені зі службового житла у випадках, передбачених статтею 124 цього кодексу, без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними (абзац сьомий статті 125 ЖК).

ЖК не роз`яснює зміст поняття одинокої особи, однак в Постанові Пленуму Верховного Суду СРСР «Про практику застосування судами житлового законодавства» від 03 квітня 1987 року № 2, роз`яснено зміст частини другої статті 40 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, що аналогічна статті 125 ЖК, в абзаці четвертому пункту 19, що відповідно до ч.2 ст.40 не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення одинокі особи, як наймач, так і члени його сім`ї, які залишилися після його вибуття, які проживають разом з ними неповнолітніми дітьми».

Тобто, у розумінні статті 125 ЖК відповідачка вважається одинокою особою, яка проживає разом з малолітніми дітьми, не підлягає виселенню зі службового житла без надання їй іншого житлового приміщення.

Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.

Крім того, за змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Звертаючись до суду із позовом позивач вказує на те, що він діє з метою задоволення інтересів військовослужбовців і членів їх сімей, які згідно з абзацом третім частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мають право бути забезпеченими службовими житловими приміщеннями, а відповідачка втратила право на користування службовим приміщенням у зв`язку з виселенням її батька військовослужбовця.

Разом із тим, суд вважає, що виселення відповідачки із неповнолітніми дітьми з єдиного житла не відповідає принципу пропорційності втручання держави, зокрема, вказаний принцип спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Оскільки зміст і спрямованість діяльності держави визначають права та свободи людини і їх гарантії, а утвердження та забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України), суд приходить до висновку, що задоволення позову в частині виселення не підлягає задоволенню і відхиляє решту аргументів позивача як явно необґрунтовані.

Щодо позовних вимог по стягненню заборгованості за квартирну плату за комунальні послуги, суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню.

Пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на те, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно довідки розрахунку про заборгованість за квартплату та комунальні послуги, у ОСОБА_4 виник борг в сумі 13109,12 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 49, 81, 89, 110, 141, 206, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Чернівецького прикордонного загону задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Глимбоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 26 листопада 2001 року заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги в розмірі 13 109 ( тринадцять тисяч сто дев`ять) гривень 12 копійок та 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню на відшкодування судових витрат на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина НОМЕР_2 , р/р 0047, банк ГУДКСУ в Чернівецькій області, МФО 856135, .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 листопада 2019 року

Суддя: