Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1684/18

Номер провадження: 2/511/33/19

08 січня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря - Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Суворовської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2012 року по 2014 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала разом з ОСОБА_2 Від шлюбних відносин сторони мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач, будучи батьком сина, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо його виховання та утримання, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування, та не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча таку можливість має. Крім того має проблеми з вживанням спиртних напоїв, в 2016 році проходив лікування від алкоголізму. Посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав, відносно його сина.

20.08.2018 року ухвалою суду провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального провадження.(а.с.18).

17.09.2018 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи було залучено службу у справах дітей Суворовської райдержадміністрації та витребуваний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, до початку підготовчого судового засідання через канцелярію суду подали заяви про проведення розгляду справи за їх відсутністю. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.(а.с.81;82).

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі, просив суд позбавити його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відзив не поданий.(а.с.83-84).

Представник третьої особи Служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.(а.с.85).

Представник третьої особи - служби у справах дітей Суворовської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, про день та час слухання підготовчого судового засідання був сповіщений належним чином, додав Висновок про доцільність позбавлення батьківської прав відповідача.(а.с.86-90).

З урахуванням заяв учасників справи, вимог з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог,врахувавши заяви сторін по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах починаючи з 2012 року по 2014 року.

Від фактичних відносин у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої є ОСОБА_2, матір'ю дитини вказана ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, актовий запис № 328. ( а.с.7).

З копії актового запису про народження № 328 від 31.05.2013 року, складеного Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що батьков дитини є ОСОБА_2, підставою запису відомостей про батька була спільна заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 31.05.2013 року. (а.с.22-23).

Сторони після закінчення фактично шлюбних відносин стали проживати окремо.

26.08.2017 року ОСОБА_1. уклала шлюб з ОСОБА_7 та після державної реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2, актовий запис № 978.(а.с.6).

Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач не допомагає матеріально забезпечувати сина, тому всі витрати на виховання дитини несе позивачка.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З довідки КУ «Дитяча міська поліклініка № 2 від 29.06.2018 року №548, виданою лікарем ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, прибув на проживання за адресою: АДРЕСА_1 в травні 2018 року. Дитині був проведений «Д» огляд у спеціалістів та педіатра в ДТП №2 в присутності матері.(а.с.8).

Згідно інформації Виноградарської сільської ради Роздільнянського району від 20.08.2018р. встановлено, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.(а.с.54,62).

Відповідно до наданого акту обстеження умов проживання службою у справах дітей Одеської районної ради від 18.06.2018 року встановлено, що під час відвідування гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем її фактичного проживання з метою про можливість проживання дитини було проведено обстеження умов їх проживання. Відповідно висновку: ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 проживає в квартирі батьків свого чоловіка ОСОБА_7 Батьки чоловіка також проживають в квартирі. Для дитини складені всі умови для його повноцінного проживання, навчання, відпочинку. Є свій стіл, ліжко, іграшки. Квартира чиста, мається багато побутової техніки. Стосунки в родині доброзичливі.(а.с.9).

Згідно довідки ТОВ «НАТА» № 19056761 від 12.12.2016 року № 2072 ОСОБА_2 пройшов курс лікування від алкоголізму шляхом кодування строком на 3 роки.(а.с.10).

Відповідно до висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 055841 від 13.12.2018 року служба у справах дітей Одеської міської ради, вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 доцільним, оскільки питання щодо виховання та утримання сина вирішується тільки матір`ю без участі батька; батько офіційно не працевлаштований, працює по найму та періодично зловживає алкогольними напоями; крім того 08.10.2018 року ОСОБА_2 притягувався до адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 тривалий час не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Також, судом не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_2 обов'язків по вихованню дитини, не встановлено обставин чинення йому будь-ким, в тому числі і матір'ю дитини, перешкод у спілкуванні з дитиною, перешкод участі у її вихованні.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини; приймаючи до уваги, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обовязків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння нею загально визнаних норм моралі, при цьому він притягувався до відповідальності та лікувався від алкоголізму, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 247, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Суворовської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати Роздільнянському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: О. В. Іванова