№ 201/309/19
провадження 2/201/1484/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих сум щомісячної адресної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради 11 січня 2019 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення нарахованих сум виплат щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що відповідно до заяв відповідача ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року, 08 червня 2017 року і 06 грудня 2017 року на підставі п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання УПСЗН Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (з 01 серпня 2016 року змінено назву на управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради) була призначена ОСОБА_1 щомісячна адресна допомога на періоди: з 29 листопада 2016 року по 28 травня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 08 червня 2017 року по 07 грудня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 06 грудня 2017 року по 05 червня 2018 року у розмірі 1326.00 грн.. Згідно п. 2 вказаного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщенню особам, які перебувають на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У поданих заявах про призначення щомісячної адресної допомоги, у відповідному розділі ОСОБА_1 було зазначено про відсутність у будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

06 червня 2018 року в ході перевірки достовірності інформації, наданої заявниками, управлінням було виявлено факт наявності у власності чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення АТО, а саме - 1/3 частка квартири, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності, б/н, від 15 березня 2005 року, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, неповідомлення про факт наявності у власності ОСОБА_2 житла за межами зони проведення АТО, призвело до незаконного отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 за період з 29 листопада 2016 року по 05 червня 2018 року у розмірі 24 267.91 грн. Управлінням було направлено листа за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 від 26 липня 2018 № 4688/01-08-01/10-18 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до часу розгляду справи судом сума в розмірі 24 267.91 грн. на розрахунковий рахунок управління в повному обсязі не надійшла, надійшла лише частина цієї суми 8 705.23 грн. і то через притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, решта суми не погашено і тому позивач уточнив суму позову, врахувавши надходження вказаної суми. Термін повернення коштів відповідачу було встановлено у місячний термін. На даний час переплата не погашена. Отже вважають, що вказана сума надмірно виплачених коштів (не повернута частина) повинна бути повернута відповідачем. На звернення позивача до відповідача з цим питанням фактично отримано відмову. Відповідачу все це вони роз`яснили, запропонували вихід з вказаного становища, але відповідач цим не скористалася. На звернення відповідача, в тому числі і письмові, вони відповідали по суті в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно відповідача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважають вказані дії відповідача протиправними і просили стягнути з відповідача вказану виплачену позивачем державну грошову допомогу, задовольнивши позов у повному обсязі. Сам представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного представника позивача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомили; в письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти задоволення позову, оскільки в рамках кримінальної справи з цих же питань позивач заявляв вимоги лише на 8 705.23 грн., які вона внесла і погасила борг, більше нічого позивачу не винна і виплачувати чи повертати вказані позивачем суми не повинна, отже позовні вимоги безпідставні і просили в їх задоволенні відмовити та справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідно до заяв відповідача ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року, 08 червня 2017 року і 06 грудня 2017 року на підставі п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2016 року № 505, управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (з 01 серпня 2016 року змінено назву на управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради) була призначена ОСОБА_1 щомісячна адресна допомога на періоди: з 29 листопада 2016 року по 28 травня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 08 червня 2017 року по 07 грудня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 06 грудня 2017 року по 05 червня 2018 року у розмірі 1326.00 грн.

Згідно п. 2 вказаного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщенню особам, які перебувають на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку. Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У поданих заявах про призначення щомісячної адресної допомоги, у відповідному розділі ОСОБА_1 було зазначено про відсутність у будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

06 червня 2018 року в ході перевірки достовірності інформації, наданої заявниками, управлінням було виявлено факт наявності у власності чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення АТО, а саме - 1/3 частка квартири, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності, б/н, від 15 березня 2005 року, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, неповідомлення про факт наявності у власності ОСОБА_2 житла за межами зони проведення АТО, призвело до незаконного отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 за період з 29 листопада 2016 року по 05 червня 2018 року у розмірі 24 267.91 грн.

Управлінням було направлено листа за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 від 26 липня 2018 № 4688/01-08-01/10-18 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до часу розгляду справи судом сума в розмірі 24 267.91 грн. на розрахунковий рахунок управління в повному обсязі не надійшла, надійшла лише частина цієї суми 8 705.23 грн. і то через притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, решта суми не погашено і тому позивач уточнив суму позову, врахувавши надходження вказаної суми.

Згідно п. 11 Порядку, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Термін повернення коштів відповідачу було встановлено у місячний термін. На даний час переплата не погашена. На звернення позивача до відповідача з цим питанням фактично отримано відмову. Вважають вказані дії відповідача протиправними, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом дійсно з`ясовано, що відповідно до заяв відповідача ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року, 08 червня 2017 року і 06 грудня 2017 року на підставі п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2016 року № 505, УСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради була призначена ОСОБА_1 щомісячна адресна допомога на періоди: з 29 листопада 2016 року по 28 травня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 08 червня 2017 року по 07 грудня 2017 року у розмірі 1326.00 грн., з 06 грудня 2017 року по 05 червня 2018 року у розмірі 1326.00 грн.

Згідно п. 2 вказаного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщенню особам, які перебувають на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку. Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У поданих заявах про призначення щомісячної адресної допомоги, у відповідному розділі ОСОБА_1 було зазначено про відсутність у будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

06 червня 2018 року в ході перевірки достовірності інформації, наданої заявниками, управлінням було виявлено факт наявності у власності чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 частини житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення АТО, а саме - 1/3 частка квартири, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності, б/н, від 15 березня 2005 року, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, неповідомлення про факт наявності у власності ОСОБА_2 житла за межами зони проведення АТО, призвело до незаконного отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 за період з 29 листопада 2016 року по 05 червня 2018 року у розмірі 24 267.91 грн.

Управлінням було направлено листа за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 від 26 липня 2018 № 4688/01-08-01/10-18 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до часу розгляду справи судом сума в розмірі 24 267.91 грн. на розрахунковий рахунок управління в повному обсязі не надійшла, надійшла лише частина цієї суми 8 705.23 грн. і то через притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, решта суми не погашено і тому позивач уточнив суму позову, врахувавши надходження вказаної суми.

Не можуть бути прийняті судом до уваги заперечення сторони відповідача про те, що начебто в рамках кримінальної справи з цих же питань позивач заявляв вимоги лише на 8 705.23 грн., які вона внесла і погасила борг, більше нічого позивачу не винна і виплачувати чи повертати вказані позивачем суми не повинна, тобто позовні вимоги безпідставні з огляду на наступне.

За повідомленням возивача про вчинення кримінального правопорушення відповідачем слідчим відділом Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 11 січня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 11 січня 2019 року старшим слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_3 , здійснюючим досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оголошено відповідачу підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Потерпілою стороною визнано УСЗН Соборного району в місті Дніпро. У ході досудового розслідування встановлено, що відповідач після подання заяви до Управління праці та соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради заяв від 08 червня 2017 року, від 06 грудня 2017 року, від 06 червня 2018 року про продовження надання щомісячної адресної допомоги не повідомила протягом трьох робочих днів уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, а саме про наявність у чоловіка ОСОБА_2 частини житлового приміщення, а саме 1/3 частини квартири загальною площею 70.9 кв. м., житловою площею 48.0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ввівши працівників Управління праці га соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради в оману, внаслідок чого незаконно отримала грошові кошти та розпорядилась ними на власний розсуд. Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 діючи умисно, шляхом обману, а саме наданням недостовірних відомостей про відсутність у в будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, послуг та за період з грудня 2017 року по липень 2018 року незаконно заволоділа грошовими коштами у сумі 8705 гривень.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, задовольняючи ухвалою від 27 лютого 2019 року клопотання обвинуваченої ОСОБА_1 про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку з дійовим каяттям, та закриття кримінального провадження № 201/680/19 (пр. № 1-кп/201/500/2019), відомості про яке 11 січня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зазначив наступне: «...Обвинувачена ОСОБА_1 , діючи умисно, шляхом обману, а саме наданням недостовірних відомостей про відсутність у будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, послуг та за період з грудня 2017 року по червень 2018 року заволоділа грошовими коштами у сумі 8705.23 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 дійсно обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і щиро покаялася у його скоєнні, а також активно сприяла розкриттю цього злочину, завдана шкода усунута нею в повному обсязі, будь-якої іншої шкоди не заподіяно, учасники кримінального провадження не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченої про її звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з дійовим каяттям, суд вважає, що клопотання останньої підлягає задоволенню...»

Таким чином, органом досудового розслідування та судом встановлена вина відповідача в незаконному отриманні грошових коштів щомісячної адресної допомоги лише за період з грудня 2017 року по червень 2018 року у сумі 8705.23 гривень, які відповідно до квитанції № 239 від 15 січня 2019 року сплачені на рахунок позивача.

Позивач на той час дійсно заявляв вимоги лише вказаної суми, але він мав право змінити і уточнити свої вимоги, своїм цим правом скористався в рамках цієї цивільної справи, так як кримінальна справа закінчена слуханням в лютому 2019 року, а цей позов подано в січні 2019 року і після надходження суми 8 705.23 грн.. Сума повного боргу в виплаченому розмірі не змінювалася, шкода державі завдана саме на цю суму, позивач уточнив позов і зменшив свої вимоги, що і мав право зробити по закону в межах ЦПК України, про вимоги стосовно 24 267.91 грн. відповідач знала ще до кінця розгляду кримінальної справи і мала можливість її внести, але цього навмисно не зробила.

Вимоги до письмових доказів встановлені ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не надано доказів неправомірності чи незаконності дій позивача стосовно нарахування і виплати йому вказаної державної допомоги, використання вказаних коштів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

З приводу цього Пленум Верховного суду України в п. 28 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 роз`яснив, що «…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…».

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов`язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов`язків відаповідачу було завдано ушкодження здоров`я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача з позовними вимогами, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь УСЗН Соборної районної у м. Дніпрі ради незаконно отриману щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 29 листопада 2016 року по 05 червня 2018 року в загальній сумі 15 562 грн. 68 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 на користь УСЗН Соборної районної у м. Дніпрі ради судовий збір в сумі 1 762 грн..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 22, 215, 1166, 1215 ЦК України, Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2016 року № 505, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради незаконно отриману щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 29 листопада 2016 року по 05 червня 2018 року в загальній сумі 15 562 грн. 68 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради судовий збір в сумі 1 762 грн..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя -