ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/578/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року ухвалену у складі судді Годік Л.С. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії приватного виконавця.

В обґрунтування своєї скарги зазначав, що 30 травня 2018 року на його поштову адресу надійшло поштове відправлення в якому містилася Постанова про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2018 року за № 56477324 винесена приватним виконавцем Бурмагою Є.А. Вважає, що вказане виконавче провадження відкрите з грубим порушенням норм чинного законодавства України і підлягає закриттю з підстав пропущення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки рішення у цивільній справі № 705/6195/15-ц набрало законної сили 24 травня 2016 року, відтак строк пред`явлення виконавчого документу до виконання збіг 23 травня 2017 року.

Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження не вірно або не повністю вказаний номер виконавчого документа, адже зазвичай номер виконавчого листа починається з номера справи, за результатами розгляду якої він виданий. В оскаржуваній постанові невірно вказана дата вступу в законну силу (набрання чинності) документа, адже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області набрало законної сили 24 травня 2016 року, тобто на рік раніше ніж це вказано в постанові про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, ставиться під сумнів те, що саме рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року у цивільній справі № 705/6195/15-ц прийняв до виконання приватний виконавець Бурмага Є.А.

Просив суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2018 року за №56477324 винесену приватним виконавцем Бурмагою Є.А. Зупинити стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2018 року за № 56477324 винесеної приватним виконавцем Бурмагою Є.А.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана ухвала є незаконною, просив суд, скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу якою скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2018 року за №56477324.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в частині 6 статті 10 ЦПК України зазначено, що якщо суд приходить до висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон, а застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, немає зворотної дії в часі. На час набрання чинності судового рішення діяв ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року на підставі якого і видавався виконавчий лист. У виконавчому листі було встановлено строк пред`явлення його до виконання до 24 травня 2017 року. Проте всупереч закону виконавче провадження було відкрите 24 травня 2018 року, тобто через рік після спливу терміну для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

15 листопада 2019 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга необґрунтована і скаржником не надано жодних доказів на які він посилається та які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того представник банка зазначає, що приватним виконавцем виконавчий лист було повернуто після набрання чинності нового ЗУ «Про виконавче провадження», а отже виконавчий документ підпадає під дію нового закону і на пред`явлення його до виконання надається строк в три роки, який відраховується з дати повернення виконавчого документу.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року в цивільній справі № 705/6195/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 13152,15 доларів США.

19 серпня 2016 року до АТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено судом два виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

07 жовтня 2016 року виконавчий лист по справі було повернуто без прийняття до виконання згідно п. 8 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 246 оборот).

24 травня 2018 року приватним виконавцем Бурмагою Є.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 705/6195/15ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржник достовірно знав про існування рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, рішення суду залишено в силі ухвалою апеляційного суду, та не вживав всіх необхідних заходів щодо виконання зобов`язання, а дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. були вчинені в рамках виконавчого провадження, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, без будь-яких порушень законних прав та свобод учасників виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Пунктом 9 частиною 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIІІ встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Положення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIІІ не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання яких сплинув на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом.

З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання було встановлено до 24 травня 2017 року.

Таким чином, на момент набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIІІ, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не сплинув, отже приписи пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIІІ поширюються на цей виконавчий документ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. Дії приватного виконавця, які були проведені щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили не суперечать ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального права, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст.18 ЦПК).

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що судом першої інстанції при розгляді скарги не було взято до уваги положення частини 1 статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а саме те, що положення ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року в частині строків звернення виконавчого листа до виконання не можуть бути застосовані до виконавчого листа у цивільній справі № 705/6195/15-ц, рішення у якій набрало законної сили 24 травня 2016 року, виходячи із наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим правовим актом (Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп2001.)

Оскільки до набрання ЗУ «Про виконаче провадження» від 02 червня 2016 року 1404-УІІІ законної сили, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором не закінчився, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обргунтованого висновку про те, що вказаний виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання у строки, встановлені даним Законом, як передбачено в пункті 5 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» вищевказаного Закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого та обґрунтованого рішення, а оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 20 листопада 2019 року. :