Ухвала

22 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 335/10856/16-ц

провадження № 61-20644ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі міста Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року зобов`язано відповідача здійснити йому перерахунок пенсії. Зазначене судове рішення Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському району міста Запоріжжя добровільно виконане не було. У подальшому відповідач здійснив перерахунок пенсій, але нараховані кошти сплачені не були. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційне відшкодування за період з 02 серпня 2012 року до 17 серпня 2016 року в розмірі 31 655,99 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 листопада 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі міста Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних задоволено. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі міста Запоріжжя на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 27 833,64 грн та 3% річних за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 3 822,35 грн, всього 31 655,99 грн. Вирішено питання судових витрат.

14 листопада 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року у вищевказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 31 655,99 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником не наведено.

При цьому слід врахувати, що оскаржувана постанова Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року ухвалена за правилами ЦПК України в редакції 2017 року, а ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року в цій справі, яка була предметом касаційного перегляду - за ЦПК України в редакції 2004 року.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі міста Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький