Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 357/8770/16-ц

провадження № 61-29742св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Шкарівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, відділ Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області,

треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Краяни», приватне підприємство «Обрій»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М., Данілова О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - Шкарівська сільська рада), відділу Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області (далі - відділ Держгеокадастру), про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку.

Позов обґрунтований тим, що під час винесення на місцевість меж земельних ділянок, позивача та ОСОБА_2 було встановлено, що частина господарських будівель ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , а частина земельної ділянки позивачки належить ОСОБА_2 . В державному акті на право власності позивача на земельну ділянку та в державному акті ОСОБА_4 внесено частину земель загального користування та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось.

Позивач вказувала, що у квітні 2016 року звернулась до управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області із заявою про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації її земельної ділянки з порушенням вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру. Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі було прийнято рішення від 25 квітня 2016 року № ВР-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Бажаючи вирішити спір мирним шляхом позивач звернулась до ОСОБА_2 з листом, де запропонувала врегулювати межі між їхніми земельними ділянками та виправити допущені помилки, але ОСОБА_2 відмовив будь-що виправляти.

ОСОБА_1 просила визнати:

незаконним та скасувати рішення 41 сесії Шкарівської сільської ради VI скликання від 11 серпня 2014 року № 41-463 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам у власність щодо ОСОБА_2 , кадастровий номер :03:023:0044, площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . та видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 ;

недійсний та скасувати документ що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:023:0044, площею 0,2113 га;

недійсним та скасувати реєстрацію земельної ділянки кадастровим номером :03:023:0044, площею 0,2113 га в Державному земельному кадастрі, в Поземельній книзі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення 41 сесії Шкарівської сільської ради Білоцерківського району VI скликання від 11 серпня 2014 року № 41-463 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам у власність щодо громадянина ОСОБА_2 , кадастровий номер :03:023:0044 площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 .

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2113 га кадастровий номер :03:023:0044 від 02 вересня 2014 року.

Визнано недійсною та скасовано реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:023:0044 площею 0,2113 га в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щона території домоволодіння позивача частина її господарських будівель 1968 року побудови, знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , та частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до домоволодіння ОСОБА_2 . Крім того, в державному акті на право власності на земельну ділянку позивача та в акті на право власності на земельну ділянку третьої особи ОСОБА_5 внесено частину земель загального користування, тобто частина вулиці Гагаріна та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Краяни» від 21 травня 2015 року та виготовленим зведеним кадастровим планом, в якому зазначено наведені порушення. ОСОБА_2 придбав житловий будинок згідно договору купівлі-продажу посвідченим нотаріусом 25 березня 1997 року, з фактичними межами, що розділяли земельні ділянки на яких збудовано житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами. Але в договорі купівлі-продажу відомості про земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відсутні. Технічної документації на побудови ОСОБА_2 до суду не надав. На земельну ділянку ОСОБА_2 межі та площа в земелно-шнуровій книзі відсутні. Фактичне користування земельними ділянками, яке визначене до передачі земельних ділянок у власність не змінювалось до цього часу, що підтверджується наявністю старих стовпів для паркану встановлених раніше та парканом між будівлями та частиною паркану встановленого ОСОБА_2 у 2007 році, між земельними ділянками на яких відсутні побудови. При виготовленні документації для приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 . ПП «Обрій» в 2003 році не було враховано фактичне користування земельною ділянкою, а також не зазначено в кадастровому плані розміщення об`єктів нерухомості розташованих на земельній ділянці. При виготовленні технічної документації в 2013 році на земельну ділянку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . ПП «Обрій», також, не було враховано фактичне користування земельною ділянкою та не взято до уваги фактичні існуючі межі земельної ділянки, що призвело до зміщення межі зазначеної у виготовленій технічній документації в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 . Дійсно, позивач погодила відповідачу межі, але ці межі не були винесені в натуру та ОСОБА_1 вважала, що ці межі відповідають фактичному користуванню. Тому суд зробив висновок, що Шкарівська сільська рада в порушення норм статті 19 Конституції України, статей 118, 183, 186 ЗК України незаконно затвердила проект землеустрою та передала у власність земельну ділянку ОСОБА_2 , що порушує права позивача.

При відхиленні доводів про застосування позовної давності суд вказав, що згідно погосподарської книги та рішення Шкарівської сільської ради ХV сесії ІV скликання від 21 жовтня 2004 року № 15-226 за позивачем закріплена земельна ділянка, якою позивач безперешкодно користувалася. Але, як було встановлено, з 2015 року позивач не має змоги в повній мірі користуватися частиною земельної ділянки, через існуючий спір з відповідачем ОСОБА_2 До 2015 року позивач не була обізнана щодо наявних помилок, що виникли під час складання технічної документації і державної реєстрації земельних ділянок, крім того, позивач в підтвердження зазначеного надала лист-роз`яснення ТОВ «Краяни» від 21 травня 2015 року, а також, позивач в позовній заяві зазначила, що про порушення свого права дізналась 25 квітня 2016 року, тобто тоді, коли отримала рішення № РВ-016 від 25 квітня 2016 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Тому саме з травня 2015 року можливо вважати, що розпочинається перебіг позовної давності щодо вимог з якими позивач звернулася до суду по даній справі 12 серпня 2016 року. Таким чином, із роз`яснення наданого ТОВ «Краяни» 21 травня 2015 року, позивач могла дізнатися про порушення її права на земельну ділянку, а тому заява відповідача ОСОБА_2 про застосування судом позовної давності не підлягає до задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішенням управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі від 25 квітня 2016 року № РВ-016 про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру зазначено, що земельна ділянка позивача накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:023:0002; :03:023:0001; :03:023:0044. У технічній документації на земельні ділянки як сторін, так і третьої особи ОСОБА_3 наявні технічні помилки. Втім, в якій саме частині земельні ділянки перетинаються між собою не з`ясовано, що порушує права власників, однак без проведення експертизи встановити і дослідити такі обставини неможливо. Сторонам було роз`яснено відповідно до статті 10 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення апеляційним судом), право заявити клопотання про призначення експертизи. Від сторін надійшли письмові заперечення щодо призначення експертизи. Позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог і порушення її права та того, що розмір її земельної ділянки зменшився саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам, що надавались позивачкою. зокрема листу товариства з обмеженою відповідальністю «Краяни» № 17 від 21 травня 2015 року, у зв`язку із чим, апеляційний суд зробив безпідставний висновок щодо неможливості встановлення всіх обставин справи без проведення судової експертизи. Вказує, що Шкарівська сільська рада позов визнала, чому також не було надано належної оцінки.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року в частині стягнення судових витрат до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2329 га, кадастровим номером :03:023:0002, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 599423, виданого Шкарівською сільською радою 27.12.2004 року, зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за№ 74.

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,2036 га, за АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

Суміжна земельна ділянка площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровим номером 322489501:03: 023 : 0044 розташована АДРЕСА_2 передана відповідачу ОСОБА_2 , у власність рішенням Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11 серпня 2014 року.

ОСОБА_2 придбав житловий будинок згідно договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом 25 березня 1997 року і в договорі купівлі-продажу відомості про земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, відсутні. Фактичне користування земельними ділянками, яке визначене до передачі земельних ділянок у власність не змінювалось до даного часу, що підтверджується наявністю старих стовпів для паркану встановлених раніше та парканом між будівлями та частиною паркану встановленого ОСОБА_2 у 2007 році, між земельними ділянками на яких відсутні побудови.

Апеляційним судом встановлено, частина господарських будівель 1968 року побудови позивача , знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , та частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до домоволодіння ОСОБА_2 . Крім того, в державному акті на право власності на земельну ділянку позивача та в акті на право власності на земельну ділянку третьої особи ОСОБА_5 внесено частину земель загального користування, тобто частина вулиці Гагаріна та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Краяни» від 21 травня 2015 року та виготовленим зведеним кадастровим планом, в якому зазначено наведені порушення. Частина земельної ділянки в межах між точками 19,8 -11, 25, 43, 42, 41, 40, 39, 38, 20 якою фактично користується (станом на дату обмірів) ОСОБА_1 загальною площею 0,0303 га знаходиться у власності ОСОБА_2 та є спірною земельною ділянкою.

Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі прийнято рішення від 25 квітня 2016 року № РВ-016 про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки , яку передбачається зареєструвати , іншої земельної ділянки або її частини. Крім того у рішення зазначено, що кадастровий план в Державному акті на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 599423 не відповідає фактичній конфігурації та розміру земельної ділянки, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленою ТОВ «Краяни». Земельна ділянка накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:023:0002; :03:023:0001; :03:023:0044 та позивачу рекомендовано звернутись до суду. Вказаний лист свідчить, що порушення та помилки є у правовстаровлюючих документах та технічній землевпорядній документації позивача ОСОБА_1 .

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Апеляційним судом встановлено, що позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог, що розмір її земельної ділянки зменшився саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 . У технічній документації на земельні ділянки як сторін, так і третьої особи ОСОБА_3 маються технічні помилки , в якій частині земельні ділянки перетинаються між собою не з`ясовано, що порушує права землевласників, однак без проведення експертизи це встановити і дослідити неможливо, сторонам було роз`яснено право заявити клопотання про призначення експертизи . Від сторін надійшли письмові заперечення щодо призначення експертизи.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано, що Шкарівська сільська рада визнала позов.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 524/9191/15-ц (провадження № 61-9409св18) зроблено висновок по застосуванню частини четвертої статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) та вказано, що «в цій нормі передбачені дві підстави для відмови в прийнятті визнання відповідачем позову, якщо таке визнання: (а) суперечить закону; (б) порушує права, свободи чи інтереси інших осіб».

Задоволення позову зумовило б правові наслідки не тільки для Шкарівської сільської ради, а для ОСОБА_2 , а тому визнання позову одним з відповідачів не звільнило позивача від обов`язку доведення своїх вимог щодо інших відповідачів, які проти позову заперечували.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення апеляційного суду без змін, поновити виконання рішення апеляційного суду в частині стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року в частині стягнення судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков