ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/3422/18

провадження № 22-ц/818/2277/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року в складі судді Харченко А.М.,

у с т а н о в и в:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року. Вони є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Зазначає, що у відповідача у власності є земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,1137 га., яка розташована в АДРЕСА_1 . Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу подання позову.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити та надати термін для укладення договору про сплату аліментних платежів.

Відзив мотивовано тим, що уперіод з 01 січня 2015 року по 02 жовтня 2017 року він щомісячно переказував грошові кошти на картку ОСОБА_1 на утримання спільних дочок сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що старша дочка досягла повноліття та переїхала на постійне місце проживання до Німеччини, де зараз працює та не потребує фінансової допомоги. У період з 01 листопада 2017 року по 01 жовтень 2018 року він переказував грошові кошти на утримання доньки - ОСОБА_6 на картку, яку відкрив особисто на її ім`я. Звертає увагу, що в період з 01 січня 2014 року по 01 жовтень 2018 року переказав 51025 гривень на утримання дітей. Крім того, на його утриманні знаходяться - ОСОБА_7 , яка на даний час знаходиться на 7 місяці вагітності. Він також приймає участь у вихованні та утриманні сина його дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З ним також проживає його мати - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Належну йому земельну ділянку він не здає в оренду, особисто використовує її за цільовим призначенням - ведення садівництва. Іншого нерухомого та рухомого майна у нього немає. Діти, якими фактично опікувався він, зареєстровані в його квартирі. На даний час позивач не працює, тому він має сумніви, що гроші, які будуть перераховані на утримання дитини, використовуватимуться за призначенням. Він заперечує проти призначення аліментів на утримання ОСОБА_6 , оскільки добровільно здійснює відповідні платежі. При цьому не заперечує сплачувати на утримання дитини 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), що становить 2660 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів та не підтвердив належними доказами розмір аліментів, тому з урахуванням часткового визнання відповідачем позову дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментівв розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною - ОСОБА_10 повноліття.

10 грудня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив всі обставини, що мають значення для справи, та не застосував норму матеріального права яка підлягала застосуванню за спірними правовідносинами. Зокрема, зазначає, що в описовій частині рішення суд першої інстанції не зазначив його клопотання про долучення до матеріалів справи документів від 06 лютого 2019 року, а в мотивувальній частині не дав оцінку його доводам про те, що разом з ним проживає та знаходиться на його утриманні мати - ОСОБА_9

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року. Вони є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 проживає разом з матерію ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та має на утриманні сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2018 рік», «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн., з 01 січня 2019 - 2027 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Суд розглянув дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог статті 182 СК України є необґрунтованими, оскільки судом враховано сімейний стан та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, надано належну оцінку іншим доказам у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова