пр. № 6/759/1019/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Величко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

12 березня 2018 року заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/15306/17 було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Highlander, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 , укладений 15 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за довідкою-рахунком №ВІА469185;стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 1498872,00 грн.;стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.;стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8900, 00 грн. судового збору.

Відповідача вказує, що для примусового виконання даного заочного рішення 14 травня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №759/15306/17, у якому датою набрання чинності судовим рішенням значиться дата «12 квітня 2018 року». В той же час, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 273 ЦПК України). При цьому, відповідач в силу вимог ст.284 ЦПК України позбавлений права відразу подати апеляційну скаргу на заочне рішення суду, оскільки подачі апеляційної скарги передує подача заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановления ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідача вказує, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 могло набрати законної сили 12 квітня 2018 року лише у тому випадку, якби повний текст заочного рішення було вручено відповідачу в день постановления заочного рішення 12.03.2018 та відповідач не скористався своїм правом на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідача вказує, що Святошинський районний суд м. Києва не недочекавшись дати повернення конверту від ОСОБА_1 з копією заочного рішення від 12.03.2018 за «закінченням терміну зберігання», від якої можна було б рахувати строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, зі спливом якого можна було б констатувати, що рішення набрало законної сили, 14.05.2018 видав виконавчий лист з відміткою про набрання рішенням законної сили 12.03.2019.

Відповідача вказує, що в той же час, про існування заочного рішення відповідачу стало відомо лише 4 липня 2018 року, що підтверджується розпискою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи.

01 серпня 2018 року відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018, яку ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2018 було залишено без задоволення.

Лише постановления ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення від 12.03.2018 без задоволення, надало право ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу на заочне рішення від 12.03.2018 у загальному порядку.

Відповідача вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 було залишене без змін.

Таким чином, в силу вимог ст. 273 ЦПК України заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 набрало законної сили лише 10 вересня 2019 року, оскільки саме цією датою суд апеляційної інстанції прийняв постанову за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідача вказує, що працівникіи канцелярії Святошинського районного суду м. Києва, невірно порахували строк набрання законної сили заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018, призвели до того, що в період з 14 травня 2018 року по 10 вересня 2019 року виконувалося заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, довільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідача вказує, що у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17) суд касаційної інстанції виклав правовий висновок щодо тлумачення підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.Так, підстави поділяються на дві групи: матеріально- правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та пронесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідача вказує , що таким чином, видаючи виконавчий лист 14 травня 2018 року, тобто на півтора роки раніше, ніж судове рішення набрало законної сили, суд першої інстанції допустився порушень, які можуть бути усунуті лише шляхом визнання виконавчого листа, виданого 14 травня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, як це передбачено ст. 432 ЦПК України. Подальше виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018, яке набрало законної сили лише 10.09.2019, буде можливе шляхом видачі нового виконавчого листа, який буде оформлено з дотриманням вимог ст. 273 ЦПК України щодо зазначення у ньому правильного строку набрання чинності судовим рішенням.

Лише у спосіб визнання виконавчого листа від 14.05.2018 таким, що не підлягає виконанню, можливе відновлення прав боржника ОСОБА_1 , оскільки лише через процедуру видачі нового виконавчого листа та пред`явлення його до виконання, ОСОБА_1 буде забезпечене право на добровільне виконання судового рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 та право подати декларацію про доходи та майно боржника, за рахунок якого можливе стягнення (ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, лише шляхом визнання виконавчого листа від 14.05.2018 таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 буде забезпечене право на зазначення у новому виконавчому листі справжньої адреси місця його проживання, що гарантуватиме отримання ним копій постанов виконавця та відповідного реагування на них. У конкретному випадку сталася ситуація, за якої за незаконно виданим виконавчим листом відбувся продаж з торгів житла ОСОБА_1 , тоді як останній не знав та не міг знати про наявність заочного рішення суду та виконавче провадження приватного виконавця Вольф Т.Л.

Відповідача вказує, що зважаючи на те, що приватним виконавцем Вольф Т.Л. продовжуються вчинятися дії щодо виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018, оскільки проданого з прилюдних торгів будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 нібито не вистачило для покриття боргу перед ОСОБА_2 , до розгляду даної заяви необхідно зупинити виконання судового рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 в межах виконавчого провадження №56502295, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. на підставі виконавчого листа, виданого 14.05.2018.

Визнання виконавчого листа від 14.05.2018 таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження приватним виконавцем Вольф Т.Л. на підставі п. 5 ч. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо можливого питання про доцільність визнання виконавчого листа від 14.05.2018 таким, що не підлягає виконанню, якщо Святошинський районний суд м. Києва наразі має право видати новий аналогічний виконавчий лист, оскільки рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 вже набрало законної сили, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29.07.2009, Esertas v. Lithuania від 31.05.2012 зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.Як вбачається з наведених рішень Європейського суду з прав людини, під правовим пуризмом розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок.Разом з тим, вбачаться помилковим «пов`язувати» сферу прояву даного явища суто з принципом правової визначеності, оскільки надмірний «формалізм» може мати місце й в інших випадках, порушуючи право на справедливий судовий розгляд. Тобто під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Відповідач вказує що у конкретному випадку ОСОБА_1 став потерпілим від недбалості працівників суду, які незаконно видали виконавчий лист на півтора роки раніше, ніж це можна було зробити, а також від дій приватного виконавця, яка провела усі виконавчі дії поза обізнаністю ОСОБА_1 про наявність виконавчого проваджена взагалі.

У конкретному випадку необхідно враховувати мету, з якою ОСОБА_1 звертається до суду, оскільки має місце порушення права особи на справедливий суд, який в розумінні ст. 6 Конвенції включає в себе також і стадію виконання судового рішення.

В судове засіданн наленжним чинм повідомлений зачявник нге з"явився, уповноваженого представника не направив, не прсив суд розглядати спрау за його відсутності.

Представник стягувача у судовому засіданні проти задоволдення заяви заперечувала, надала письмові пояснення, вказувала, що підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник вважає видачу виконавчого листа в той момент, коли рішення суду першої інстанції не набрало законної сили. При цьому, у своїй заяві, заявник, фактично погрожує службовим особам суду першої інстанції ініціюванням кримінальних проваджень, що має ознаки тиску на суд. Також заявник голослівно вважає факт видачі виконавчого листа судовою помилкою, яку пропонує виправити шляхом задоволення його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представник стягувача вказувала, що зазначена заява є очевидно безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

12 березня 2018 року Святошинським районним судом ухвалено заочне рішення у справі № 759/15306/17 (провадження № 2/759/2495/18) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 15 травня 2014 року недійсним та стягнення грошових коштів, яким позовні вимоги задоволено частково - визнано недійсним договір купівлі продажу автомобіля, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 1 498 872 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8900 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 12.04.2018 року, було видано виконавчий лист, розпочато дії з примусового виконання рішення суду.

В подальшому, заявник звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення суду 01.08.2018 року, просивши при цьому поновити строк апеляційного оскарження.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року у задоволенні заяви про поновлення строку було відмовлено.

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу заявника залишено без задоволення, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року - залишено без змін.

Згідно із частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною 4 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» у реченні першому ч. 4 ст. 369 ЦПК України стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.Отже для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на матеріально-правові та процесуально-правові.Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Таким чином, відповідно до змісту ст. 369 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку:якщо його було видано помилково або;якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Відповідно до п. 5 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.Відтак, визначені заявником обставини не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною першою ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України, ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відтак, у даному випадку відсутні підстави для задоволення вказаної заяви, з огляду на що, у задоволенні заяви слід відмовити повністю. Просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа №759/15306/17 таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Приватний виконавець також надіслав до суду письмові запереченння, вказував, що не погоджується з заявою ОСОБА_1 , вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

ОСОБА_1 свою заяву мотивує тим, що 12.03.2018 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено заочне рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та стягнення грошових коштів, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Зазначене заочне рішення набрало законної сили 12.04.2018 року. Для примусового виконання заочного рішення, Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №759/15306/17.

Заявник вважає, що в даному випадку, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

При цьому, ОСОБА_1 вважає, що в силу вимог ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений права відразу подати апеляційну скаргу на заочне рішення суду, оскільки подача апеляційної скарги, передує подачі заяви про перегляд заочного рішення.

На думку заявника заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року могло набрати законної сили 12.04.2018 року лише у чому випадку, якби повний текст заочного рішення було вручено відповідачу в день постановления заочного рішення, та заявник не скористався своїм правом на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_1 зазначає про те, що Святошинський районний суд м. Києва знехтував нормами Цивільного процесуального кодексу України, недочикавшись дати повернення конверту від ОСОБА_1 з копією заочного рішення від 12.03.2018 року за закінченням терміну зберігання, від якої можна було б рахувати строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, зі спливом якого можна було б констатувати, що рішення набрало законної сили.

01.08.2018 року ОСОБА_1 . було подано заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року, яку відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року - залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2019 року, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року - залишено без змін.

Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року набрало законної сили лише 10.09.2019 року, оскільки саме цією датою суд апеляційної інстанції прийняв постанову за наслідками зазначеного апеляційного перегляду.

Вказував, шо ОСОБА_1 не звернув уваги на положення ст. 289 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Тобто, враховуючи положення ст. ст. 289, 284 Цивільного процесуального кодексу України, Святошинський районний суд м. Києва, при видачі виконавчого листа, за результатами винесення заочного рішення від 12.03.2018 року, не порушив вимоги чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважає, що виконавчий лист №759/15306/17 від 14.05.2108 року, виданим Святошинським районним судом м. Києва, враховуючи зазначені ним обставини, вважається таким, що не підлягає виконанню. Проте, варто зауважити, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак, визначені відповідачем обставини не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з вищевикладеного приватний виконавець Вольф Т.Л. просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа-1: ОСОБА_2 , заінтересована особа-2: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити в повному обсязі.

Сущд заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши пистмові докази подані до заяви про визання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заперечення представника стягувача та приватного виконавцця, суд дійшов висновку, що заява є необгрунтованою, та підлягає залишенню без задоволення виходячи із наступного.

Згідно ст. 289 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Тобто, враховуючи положення ст. ст. 289, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що при видачі виконавчого листа, за результатами винесення заочного рішення від 12.03.2018 року, не порушив вимоги чинного законодавства.

Керучись вимогами ст.289,432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко