Номер провадження: 22-ц/813/1825/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк»,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року у складі судді Абухіна Р.Д.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, просив стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 23655878,40 грн. (двадцять три мільйони шістсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень сорок копійок).

Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (нині - AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 80000,00 дол. США для особистих потреб (придбання квартири) з терміном повернення - до 26.12.2027 року.

В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 26.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №170048, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручився перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №0 від 26.12.2007 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 року за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по справі №1527/20451/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ « Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року.

Позивач посилався на те, що договір про відступлення права вимоги, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено без його письмової згоди, що призвело до його моральних страждань, які він оцінює на суму 23655878,40 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними, посилаючись на правомірність та законність укладеного договору про відступлення права вимоги, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» за кредитами від 08.12.2011 року, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував визначення розміру заподіяної йому шкоди.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1

В скарзі апелянтом зазначено на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, порушенням низки норм міжнародного права. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції неповно дослідив докази, при вирішенні спору не врахував пояснення позивача з приводу заявлених позовних вимог щодо спричиненої відповідачами моральної шкоди та його розміру, а тому ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

На апеляційну скаргу представниками ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Укрсиббанк» надано відзиви, якими вони заперечують проти задоволення апеляційної скарги. Вважають, що рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення позову ОСОБА_1 . Посилаючись на правомірність та законність укладеного договору факторингу між банками, вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. На підтвердження правомірності договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року представником ПАТ «Дельта Банк» надано копію постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з тексту якої не заперечується правомірність договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року. Також, посилаються на те, що факт переходу прав кредитора ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року досліджувалися судами неодноразово, були ухвалені судові рішення, які набрали чинності.

На вказані відзиви ОСОБА_1 надані заперечення, в яких він з доводами відповідачів не погоджується, наполягає на задоволенні його позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року в складі судді Колеснікова Г.Я. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року в складі суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого -судді Журавльова О.Г., суддів - Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзивах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (нова назва - AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 80000,00 дол. США для особистих потреб (придбання квартири) з терміном повернення - до 26.12.2027 року.

В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 26.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №170048, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручився перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №0 від 26.12.2007 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 року за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по справі №1527/20451/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ « Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 26.12.2007 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції. При цьому Верховним Судом звернуто увагу на не встановлення судом, з якої дати відбулося прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, та не з`ясування, чи є чинною порука щодо всіх прострочених платежів. Інших порушень збоку суду апеляційної інстанції Верховним Судом не встановлено.

Підставою звернення до суду стали посилання позивача на те, що він зазнав моральних страждань, оскільки договір про відступлення права вимоги, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено без його письмової згоди.

Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору, зокрема, договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.12.2007 року або договору поруки №170048 від 26.12.2007 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, законодавством не встановлено обов`язку повідомляти або брати згоду позичальника або поручителя про заміну кредитора, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтовані.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України взаємні права та обов`язки виникають на підставі договорів.

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» дотримались норм чинного законодавства при укладенні договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року, посвідченого Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер 3749.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен перевірити право - та дієздатність сторін правочину, роз`яснити їм наслідки вчинення правочину та перевірити волевиявлення сторін та однакове розуміння сторонами значення своїх дій.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, укладення спірного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року здійснено відповідно до вимог діючого законодавства України (ст. 512 ЦК України). Наслідком укладення даного договору є перехід прав АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» та він не тягне за собою зміну інших умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.12.2007 року крім переходу прав кредитора.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Оскільки позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доказів, які б спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять та апелянтом не надані.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець