КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Панченка М.М., Іванченка М.М.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Юзькової О.Л.,

по цивільній справі №761/20936/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

в с т а о н о в и л а:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дитина є спільною донькою сторін, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. У той час як відповідач не приймає участі у вихованні та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а також не несе додаткових витрат - дитина відвідує платні позакласні заняття та, крім того, має розлади здоров`я, на лікування яких також потрібні кошти. Враховуючи, що дохід відповідача має мінливий та нерегулярний характер, просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У якості обґрунтування розміру аліментів посилалася на те, що у відповідача у власності є значна кількість об`єктів нерухомого майна, в тому числі, за кордоном а також транспортні засоби.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 04.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат. У частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог. Зазначаючи, що дане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Розмір аліментів, визначений судом, є надмірним та необґрунтованим, оскільки єдиним джерелом доходу відповідача є заробітна плата, яку він отримує, працюючи в ТОВ «ІЗОТЕРМ ГРУП». Надані на підтвердження позовних вимог інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів сформовані за результатами пошуку інформації в державних реєстрах «за частковим співпадінням», а тому певна частина майна, відображена у довідці, не належить відповідачеві. Крім того, значна частина об`єктів нерухомого майна фактично втрачена скаржником в силу того, що вони знаходяться в зоні проведення військових дій. Також скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано факт перебування на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини та цивільної дружини.

19 вересня 2019 року до Київського апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій заявник просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача та позивач не визнали подану апеляційну скаргу та просили її відхилити.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити, ухваливши рішення про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною донькою сторін, на час розгляду справи перебуває на утриманні матері, позивача по справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дитини та має змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно позову вбачається, що підставами його подання було те, що батько дитини не приймає участі в утриманні доньки.

Ні матеріали справи, ні матеріали апеляційної скарги не містять у собі доказів щодо спростування доводів позивача в частині ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визнаючи заявлені позовні вимоги в суді першої інстанції частково, відповідач вказував на те, що він має постійний дохід, працює з 2016 року за трудовим договором у ТОВ «ІЗОТЕРМ ГРУП» де обіймає посаду директора та згідно довідки має щомісячний дохід в розмірі 3723 гривни, а відтак розмір сплачуваних ним аліментів не може перевищувати 25% його доходу.

У той же час за результатами розгляду апеляційної скарги відповідач спросив суд постановити рішення за яким відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення аліментів. Жодним чином не мотивуючи власну позицію та не наводячи обставин, які б слугували підставою для звільнення ОСОБА_4 від обв`язку сплачувати аліменти на неповнолітню дитину взагалі, незважаючи на те, що в суді першої інстанції відповідач вказував на свою готовність сплачувати аліменти в розмірі 25% відсотків від заробітку.

У ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_4 з 2016 року обіймає посаду директора ТОВ «ІЗОТЕРМ ГРУП, є засновником ТОВ «ІЗОТЕРМ ГРУП», а також інших юридичних осіб, зокрема: ТОВ «РЕКВОЛ», ТОВ «Сіверський торговий дім» та ПП «Сіверська Ізоляція», має у власності значну кількість нерухомого майна в Донецькій області, Київській області, земельну ділянку в Запорізькій області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, володіє двома гаражними боксами в ГК «Промінь» в місті Києві, має на праві власності нежитлові приміщення розташовані в АДРЕСА_1 , квартиру по АДРЕСА_2 , володіє транспортними засобами а також має у своїй власності нерухомість за кордоном.

На спростування посилань позивача про наявність у відповідача зазначеного вище майна, останнім вказувалося на те, що частина нерухомості в місті Сіверськ Донецької області тривалий час не перебуває під його контролем, оскільки вони перебувають в зоні

проведення АТО і скоріш за все використовуються військовослужбовцями Збройних Сил України, які виконують бойові завдання на даній території.

Однак при цьому слід зазначити, що у переліку населених пунктів, на території яких органами державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджених розпорядженням КМУ від 07.07.2014 року № 1085 -р м. Сіверськ Донецької області не значиться.

На підтвердження належності відповідачу на праві власності зазначеного вище рухомого та нерухомого майна, позивачем у ході розгляду справи були надані інформаційні довідки з Державних реєстрів речових прав не нерухоме майно та Електронного ресурсу Портал Державних послуг.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що надані позивачем інформаційні довідки відображають об`єкти нерухомості які насправді йому не належать. Так як пошук таких об`єктів здійснювався не належним чином. А саме, у критерій пошуку інформації разом з реєстраційним номером картки платника податків відповідача був вписаний додатковий критерій пошуку «пошук за частковим спів падінням». У зв`язку з чим у довідку були внесені об`єкти нерухомості, які не належать відповідачу, а належать іншим особам, які мають таке ж прізвище, ім`я та по батькові як у відповідача.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відносно того, що пошук здійснювався за «частковим співпадінням» не заслуговують на увагу. Оскільки під час формування указаної довідки було зазначено персональні дані відповідача та, окрім, його прізвища, імені та по батькові, указувався також номер і серія паспорта громадянина України та індивідуальний податковий номер, а тому у суду відсутні підстави вважати, що нерухоме майно, перелічене у довідці, не належить відповідачеві ( а.с. 168 -205).

Вказуючи в апеляційній скарзі на неправильність здійснення позивачем пошуку майна відповідача за існуючими реєстрами нерухомості, відповідач при цьому також не надає належних та допустимих доказів на спростування наявності у його власності рухомого та нерухомого майна, транспортних засобів, тощо.

Також відповідачем не було надано ніяких доказів на спростування інформації про наявність у нього на праві власності земельної ділянки та розташованій на ній вілли у м. Алькала -де- Чіверт.

Як і доказів, які б підтверджували факт перебування на утриманні відповідача інших осіб, у тому числі, факт понесення відповідачем певних витрат на утримання таких осіб.

Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України.

За приписами ч.ч 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дитини, сприяє гармонійному, фізичному і духовному розвитку дитини, а також відповідає засадам розумності та справедливості. Судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів в силу вимог ст. 182 СК України обґрунтовано враховано факт перебування у власності відповідача значної кількості об`єктів нерухомого майна, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що майновий стан відповідача дозволяє останньому сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року .

Суддя-доповідач:

Судді: