Провадження № 22-ц/812/1891/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/9919/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 11 вересня 2019 року суддею Селіщевою Л.І. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 18 липня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру), за яким останній отримав 12 000 кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, але вчасно коштів не повернув. Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору та виникнення станом на 16 жовтня 2018 року простроченої кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 35 026, 26 грн., з яких 12 271, 28 грн. тіла кредиту, 10 664, 30 грн. процентів, 9 946, 57 грн. пені, та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 1 644, 11грн. (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на безпідставне нарахування йому, які військовослужбовцю у період дії особливого періоду, процентів та неустойки (штрафних санкцій) з 1 січня 2018 року. При цьому відповідач обґрунтовував свої заперечення висновками суду про незаконність таких нарахувань.

На підставі письмової заяви ОСОБА_1 (а.с.66) та представника позивача справу розглянуто у відсутності сторін.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 12 271, 28 грн. кредитної заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити в позові. Апелянт посилався на те, що суд дійшов передчасного висновку про стягнення тіла кредиту, так як строк позовної давності позивачем пропущений.

У відзиві на апеляційну скаргу (поясненнях) АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що в цих правовідносинах позовна давність починає перебіг лише після спливу строку дії картки, який для ОСОБА_1 визначається кінцем січня 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2006 року ОСОБА_1 шляхом підписання заяви уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір (без номеру) (далі - Договір), за яким останньому надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (500 грн.) зі сплатою 3 % на місяць на залишок заборгованості. В заяві ОСОБА_1 зазначено, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та висловлює згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області (а.с. 60).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане при здійсненні банківських послуг за картковим рахунком відповідача не нараховувати проценти, пеню та штрафи, виходячи з положень частини 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 1 січня 2018 року і до кінця особливого періоду (а.с.61-63).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав суду розрахунок заборгованості за Договором станом на 16 жовтня 2018 року, за яким заборгованість за тілом кредиту складає 12 271,28 грн., проценти - 10 664, 30 грн., пеня - 9 946, 57 грн., штрафи - 2 144, 11грн., а всього 35 026, 26 грн. (а.с.7-12).

Частково задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що, нараховуючи ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами та неустойку за порушення умов кредитування, позивач порушив вимоги частини 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та діяв всупереч висновків Миколаївського апеляційного суду, викладених у постанові від 23 січня 2019 року. За цих обставин стягненню підлягає лише сума отриманого кредиту (тіло), яке за розрахунком банку складає 12 271,28 грн.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву не заперечував наявність заборгованості за тілом кредиту (а.с. 57), а наданий банком розрахунок неповернутої частини кредиту - 12 271,28 грн. не спростовував.

Не містить доводів щодо невірно визначеного розміру заборгованості за тілом кредиту й апеляційна скарга ОСОБА_1 .

Відповідно до правил статті 367 ЦПК перевірка обґрунтованості розрахунку тіла кредиту виходить за межі повноважень апеляційного суду.

Доводами апеляційної скарги є лише незастосування судом позовної давності до вимог банку.

Так, за правилами статті 256 ЦК особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК).

Загальні правила перебігу позовної давності визначені статтями 257, 261, 264 ЦК.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та в межах заявлених вимог в суді першої інстанції (стаття 367 ЦПК), то цей суд не може розглядати заяву відповідача про застосування позовної давності (як саме і доводи апеляційної скарги щодо позовної давності), якщо такої заяви не було подано суду першої інстанції.

Таке положення закону пов`язане з тим, що стаття 267 ЦК закріплює норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції (постанови Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 і від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17).

Виключення з цього загального правила стосуються лише випадків, коли відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та не брав участі у такому розгляді, а тому не міг з об`єктивних причин вчасно реалізувати своє право на таку заяву і подав її або з заявою про перегляд заочного рішення, або при апеляційному оскарженні рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, постанова Верховного суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 712/562/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2019 року ОСОБА_1 подав суду відзив на позовну заяву банку та докази на підтвердження заперечень проти позову (а.с.56-57), був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи та 11 вересня 2019 року особисто подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.66).

При цьому заяв про застосування позовної давності в суді першої інстанції ОСОБА_1 не подавав.

Отже, апеляційний суд не має правових та процесуальних підстав для перевірки судового рішення на предмет дотримання судом першої інстанції правил статей 256-268 ЦК щодо позовної давності.

Доводи апелянта з цього питання при встановлених обставинах правового значення не мають.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Не підлягає задоволенню і клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого ним при подачі апеляційної скарги.

Так, відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір», на який посилається апелянт, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, військовослужбовці у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки спір сторін, що виник з кредитних відносин, не пов`язаний з виконанням військового обов`язку або виконанням службових обов`язків, підстав для застосування правил пункту 12 частини 1 статті 5 Закону судом не встановлено.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 21 липня 2019 року.