Справа № 336/3905/19
Провадження № 2/336/2665/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Шевченківський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з березня 2018 року в ньому не проживає, особистих речей у будинку не має, оплату за комунальні послуги не здійснює, не відноситься до місця реєстрації як до основного місця свого проживання. На теперішній час позивачці місце проживання відповідача невідомо, він не є членом її родини, не є власником вищевказаного будинку.

За твердженням позивачки, реєстрація місця проживання відповідача створює їй перешкоди у праві володінні та користуванні її власністю та їй не може бути призначена субсидія.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. При цьому пояснила, що з відповідачем по справі вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та мешкали разом у належному їй житловому будинку до березня 2018 року, згодом стосунки між ними погіршились та останній забрав свої речі та виїхав у невідомому їй напрямку, будь-яких відносин з ним на теперішній час вона не підтримує.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що проти позову не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки поштою на адресу його зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою позивача.

Свідка ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні, яка є донькою позивачки по справі, підтвердила обставини викладені у позові та пояснила, що її мати та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак шлюб не укладали. Вони проживали разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить її матері на праві приватної власності. З початку 2018 року стосунки між ними погіршились, відповідач міг декілька днів не приходити за вказаною адресою, а з березня 2018 року зібрав свої речі та виїхав з будинку. З того час вона його не бачила.

Свідка ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що позивачка по справі є її подругою, знає її більше 10 років, коли вони з нею познайомились, остання вже мешкала разом з відповідачем у її будинку. З кінця 2017 року стосунки в них погіршились, виникали сварки, а з початку весни 2018 року відповідач залишив будинок, та з того часу, коли вона приходила до позивачки, вона його не бачила.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2005 року (а.с.4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8655374 від 17.10.2005 року виданого ОП «ЗМБТІ» (а.с.5), копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.6-8), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181147589 від 16.09.2019 року (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.09.2019 року (а.с.16), відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.06.2012 року по теперішній час.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає позивачка в позові, відповідач не мешкає у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2018 року, його особистих речей у житлі немає. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивачки правомірними, оскільки відповідач у зазначеному будинкуне мешкає з березня 2018 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування будинком не було,відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Шевченківський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомо) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - невідомо, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 07.11.2019 року.

Суддя: І.Б.Жупанова