Справа № 473/4482/19
"20" листопада 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У жовтні 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована та мешкає за вказаною адресою.
В будинку, окрім інших осіб, зареєстрована її донька відповідачка по справі, яка тривалий час в житловому приміщенні без поважних причин не проживає, участі у витратах на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, проте остання не знялася з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди у користуванні власністю.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована та мешкає за вказаною адресою.
Разом з тим, в будинку з 05 листопада 1996 року також зареєстрована донька позивачки ОСОБА_2 .
Проте, згідно акту комісії у складі депутата Дорошівської сільської ради Вознесенського району ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (затвердженого сільським головою ОСОБА_6 О ОСОБА_7 ), а також копії довідки Дорошівської сільської ради Вознесенського району від 18 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 з 2014 року за місцем реєстрації не проживає.
Проте, остання не знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у користуванні власністю (необхідності понесення додаткових витрат на утримання свого майна та сплату комунальних послуг).
Докази наявності поважних причин не проживання відповідачки в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте, такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічні роз`яснення надав й Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.
Як раніше встановлено судом, відповідачка за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин її не проживання в будинку, зокрема створення їй будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.
Водночас, наявність реєстрації відповідачки без її фактичного проживання створює власнику перешкоди у здійсненні права власності.
За такого, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки також слід стягнути 768,40 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв