Ухвала

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 591/1079/19

провадження № 61-20246ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем та на підставі наказу від 29 грудня 2018 року № 819к звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) із 31 грудня 2018 року. У порушення вимог статті 116 КЗпП України розрахунок при звільненні з ним не проведений. Станом на момент звільнення заборгованість із всіх належних йому виплат при звільненні становила 674,72 грн. Зазначена сума, належна йому до виплати на час звільнення, перерахована 22 лютого 2019 року. Таким чином, на підставі статті 117 КЗпП України з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні із дати звільнення - 02 січня 2019 року по день проведення остаточного розрахунку 21 лютого 2019 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні із дати звільнення - 02 січня 2019 року по день проведення остаточного розрахунку в сумі 9 050,40 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні із дати звільнення 02 січня 2019 року по день остаточного розрахунку в сумі 9 050,40 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Сумського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2019 року скасовано та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішення питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що допомога по тимчасовій втраті працездатності не входить до складу заробітної плати, оскільки є гарантованою страховою виплатою, що встановлена державою через систему загальнообов`язкового державного соціального страхування, незважаючи на те, що частина такої страхової виплати фінансується за рахунок коштів роботодавця, передбачених фондом оплати праці.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Сумського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 9 050,40 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Разом з цим, касаційна скарга містить посилання заявника на те, що у цій малозначній справі наявні підстави, передбачені підпунктами «а», пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає висновкам, зробленим у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 404/3447/17, відповідно до яких обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільнені, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Такі доводи касаційної скарги є істотними та підлягають перевірці за матеріалами справи, оскільки свідчать про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме застосування норми статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належної звільненому працівникові допомоги по тимчасовій втраті працездатності.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Витребувати із Зарічного районного суду м. Суми матеріали вищезазначеної цивільної справи № 591/1079/19.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Ступак