Дата документу 03.01.2019 Справа № 320/5433/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/5433/18Головуючий у 1-й інстанції Калугіна І.О.
Пр. № 22-ц/807/539/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1/4 частині усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до повноліття дітей.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча є працездатним, має ІІІ групу інвалідності, при якій має можливість працювати та надавати таку допомогу.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.17) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року (а.с. 45-47) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню й оскарженню не підлягало.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Відповідач ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 50-52) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити йому розмір сплати аліментів.

Позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 59-60) просила рішення суду першої скасувати в частині призначення аліментів у розмірі ? частини на двох дітей, прийняти в цій частині нову постанову, зазначивши: стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/3 частини на двох дітей, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до їх повноліття.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 54).

Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами відкрито 08 листопада 2018 року (а.с. 55) та 20 листопада 2018 року (а.с.65) відповідно, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 72, 74).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 у цій справі (а.с. 67-70).

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк - 15 днів з дня отримання ним 20 листопада 2018 року (поштове повідомлення а.с. 75) копії ухвали про відкриття провадження.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 оскаржує рішення суду у цій справі лише в частині задоволеного судом розміру аліментів, а позивач ОСОБА_2 - в частині відмови у задоволенні вимог щодо визначення розміру аліментів з відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) отсаннього.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції не повністю, а лише в оскаржуємій частині.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1),…змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для … зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в…зміні його мотивувальної та резолютивної частин (ст. ст. 265 ч. 4, 376 ч. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 180 - 183, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265, 279, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з наступних підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно у цій справі встановив та вважав, а сторони визнали (сь. 82 ч. 1 ЦПК України), що позивач ОСОБА_2, як мати, з якою мешкають неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8), та на утриманні якої останні перебувають, на підставі ст. ст. 180-183, 191 СК України має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3, як батька цих дітей (а.с. 11-12), з яким позивач перебувала у шлюбі (а.с.13), але який ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання останніх у добровільному порядку, аліментів на утримання цих двох дітей, щомісячно, починаючи з 11 липня 2018 року (дати подачі позову а.с. 1) і до досягнення дітьми повноліття, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню (ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Підстави саме для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відсутні, оскільки, відсутні порушення судом першої інстанції у цій справі норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування останнього або які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів у цій справі у частці від доходу батька.

Оскільки, в силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу … батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків…, разом з яким проживає дитина.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, діти проживають разом із матір'ю - позивачем ОСОБА_2, яка у своєму позові у цій справі наполягала на присудженні їй аліментів з відповідача ОСОБА_3, як батька, саме у частці від доходу останнього, як батька (позовна заява а.с. 1-2).

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні розміру аліментів з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей, а тому останній підлягає зміні у цій справі з наступних підстав.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно визначено обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України.

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, що відповідач ОСОБА_3, як особа з інвалідністю ІІІ групи строком до 01.07.2019 року (а.с. 33), яка є робочою, але має протипоказання до умов та характеру праці, зокрема тяжкої фізичної праці, виражені психоемоційні навантаження, інсоляція, який отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452,00 грн. (а.с.32), потребує періодичного лікування та який тимчасово офіційно не працював на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (копія трудової книжки а.с. 34-37), не має інших дітей та стягнень за виконавчими листами (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), але, при цьому, який за станом здоров'я має можливість та обов'язок в силу закону працювати з метою отримання доходу, який має забезпечити найкращі інтереси його двох неповнолітніх дітей, на обліку у центрі зайнятості не перебуває (належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а тому, не виключається, можливість останнього працювати неофіційно, не може надавати своїм неповнолітнім дітям утримання у вигляді «1/3 частини» усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку» та що розмір аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, є достатнім та не порушує прав цих неповнолітніх дітей.

Встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ст. 6 ч. 1 СК України).

В силу вимог ст. 180 СК України відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний утримувати своїх двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними повноліття.

За змістом ст. 183 ч. 5 СК України той з батьків …, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового про стягнення аліментів у розмірі…на двох дітей - однієї третини…заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При вищевикладених обставинах, підстави для зменшення визначеного законом розміру аліментів на утримання двох дітей з відповідача на користь позивача з 1/3 до 1/4 частини заробітку (доходу) останнього у цій справі був відсутній.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що судова практика Верховного Суду сьогодні вимагає, щоб забезпечення найкращих інтересів дітей повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Крім того, при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, присудження судом у цій справі аліментів з відповідача ОСОБА_3, як батька, на користь позивача ОСОБА_2, як матері, на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, не порушує і не порушить прав відповідача ОСОБА_3

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та сторонами апеляційному суду не надані.

Не можна вважати доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі, характеристику квартального комітету на відповідача без дати (а.с. 70), додану позивачем до її відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі.

Хоча, в силу вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 ґрунтуються у цій справі на припущеннях, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід змінити, визначивши останній у вигляді «1/3 частини» усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку»; в решті рішення суду першої інстанції у цій справі сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок держави будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору, сплаченого ним при подачі його вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі (а.с.49).

Оскільки, встановлено, що позивач ОСОБА_2 в силу вимог закону звільнена від сплати судового збору у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити, визначивши останній у вигляді «1/3 частини» усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку».

В решті рішення суду першої інстанції у цій справі сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.