20 листопада 2019 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
при секретарі судового засідання Ющук О.С.,
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року по цивільній справі № 569/619/16-ц за його позовом до ОСОБА_2 на його користь стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 35600,00 грн., яке не виконано.

Просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у розмірі 45746,09 грн, яка складається з:

-проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 24906,35 грн.;

-3% річних від суми боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3113,29 грн;

-інфляційні нарахування на суму боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 13743,55 грн;

-інфляційні нарахування на проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3982,90 грн.

Позивач та представник позивача надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, , відзиву не подав.

Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено, вироком Рівненського міського суду Рівненської області у кримінальному провадженні №569/2366/14-к визнано винним ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5,366 ч.2, 190 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади із організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями строком на три роки, з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року даний вирок залишено без змін.

В даному кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим та вироком суду встановлено, що відповідач заволодів його коштами, завдавши йому майнової шкоди, однак, на відміну від інших потерпілих у даному кримінальному провадженні цивільний позов він до ОСОБА_2 не заявляв.

Судом встановлено, що позивачу як потерпілому від злочину, завдано майнову шкоду у вигляді неповернутих внесків на депозитний рахунок за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 35600 грн., обов`язок по відшкодуванню якої повинен нести відповідач, засуджений за злочин, який незаконно заволодів готівковими коштами із каси кредитної спілки "Спартак" та використав їх на власні потреби.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року по цивільній справі № 569/619/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду заподіяну злочином, в розмірі 35600 (тридцять п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 356 (триста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на день подання позову рішення Рівненського міського суду від 30 листопада 2016 року не виконано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказані норми Цивільного кодексу України передбачають нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що проценти від суми боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року становить в сумі 24906,35 грн.

Розрахунок, проведений позивачем ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача проценти на суму боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 13743,55 грн; інфляційні нарахування на проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 24906,35 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 01.10.2014 року (справа № 6-113цс14), відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди є грошовим зобов`язанням. За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних вміщені у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Роз`яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції».

Згідно наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що 3% річних від суми боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року становить в сумі 3113,29 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 13743,55 грн; інфляційні нарахування на проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3982,90 грн.

Розрахунок, проведений позивачем ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі.

Зважаючи на викладене, суд враховує те, що відповідач порушив грошове зобов"язання з виплати відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35600,00 грн. на користь позивача та приходить до висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, а саме: 3% річних від суми боргу у розмірі 3113,29 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 13743,55 грн; інфляційні нарахування на проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3982,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи,що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,завданої злочином - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 45746,09 грн, яка складається з:

-проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 24906,35 грн.;

-3% річних від суми боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3113,29 грн;

-інфляційні нарахування на суму боргу по внескам за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 13743,55 грн;

-інфляційні нарахування на проценти за договорами №23/02 від 23 лютого 2011 року, №19/05 від 19 травня 2011 року, №21/06 від 21 червня 2011 року, №06/07 від 06 липня 2011 року в сумі 3982,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Кучина Н.Г.