Провадження №2/359/1185/2019
06.11.2019р. м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.,
при секретарі Макаренко Я.В.,
представника позивача Сербіної А. О .
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки
Станом на день звернення до суду заборгованість ОСОБА_2 за рішенням суду не погашена, виконавчий лист на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває.
27 грудня 2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого провадження у справі.
22 квітня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача Сербіна А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, а також заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подала.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено,що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
В судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» відповідно до рішення Загальних зборами акціонерів ВАТ «Універсал Банк» протокол від 22 червня 2009 року, є Публічне акціонерне товариство Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №102-2008-2558 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 113111,00 швейцарських франків строком до 10.07.2031 року зі сплатою 44,85% річних за користування кредитом (а.с. 7-12).
Відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору, Додаткової угода №б/н від 10.04.2009р.до Кредитного договору №102-2008-2558 від 31.07.2008р. та Додаткової угоди б/н від 15.04.2009р.до Кредитного договору № 102-2008-2558 від 31.07.2008р. сторони погодили, що порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною Кредитного договору №102-2008-2558 (а.с. 18-39).
Відповідно до п.2.1.1. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за будь-яким в вищевказаних Основного договорів, що обумовлюють основне зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
Згідно п. 4.1. Договору іпотеки від 31 липня 2008 р. позивач набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках та на підставах, передбачених законодавством України, в тому числі у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором.
Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 113111,00 швейцарських франків.
В свою чергу, ОСОБА_2 , неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, чим порушив умови кредитного договору, в результаті чого станом на 03 жовтня 2018 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 102-208-2558 від 31 липня 2008 р. становить 321 773,77 швейцарських франків, що на день здійснення розрахунку становить 9250995,88 грн.
Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Згідно статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до пункту 11 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).
У разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.
Так, 01 березня 2018р. позивач звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про усунення порушень (а.с. 78)
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у пунктах 4.1. та 4.2. іпотечного договору.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 р. № 5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам статті 533 ЦК.
Враховуючи встановлені по справі обставини, враховуючи наявність заборгованості за Кредитним договором № 102-2008-2558 від 31 липня 208 р. суд визнає, що ПАТ «Універсал Банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.
Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до частини п`ятої статті З Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
У пункті 6.1 договору іпотеки від 31 липня 2008 р. сторони погодили, що даний договір діє до повного виконання зобов`язань за Основним договором (Кредитний договір № 102-2008-2558 від 31 липня 2008), що обумовлює основне зобов`язання.
Оскільки зобов`язання за кредитним договором є невиконаним, кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Стаття 523 ЦК України не підлягає застосуванню при вирішенні позову про припинення іпотеки, оскільки в даному випадку заміна боржника в зобов`язанні, на час звернення до суду з позовом, не відбулась, тому іпотекодавці несуть відповідальність за невиконання зобов`язання первісним боржником.
Оскільки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстави припинення іпотеки у даній справі відсутні, так як основне зобов`язання не припинено, строк дії іпотечного договору не закінчився, реалізації предмета іпотеки чи набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не відбулися, іпотечний договір недійсним не визнано; предмет іпотеки не знищено (втрачено) тощо - відсутні підстави вважати іпотеку, як вид забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором припиненою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У даній справі суд вважає обґрунтованою вимогою про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу земельної ділянки на публічних торгах, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 99 000,00 грн., встановленої відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки (а.с. 58-73).
Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верхового Суду у справі 235/3619/15-ц від 21 березня 2018 року.
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Суд визнає, що ПАТ «Універсал Банк» в обґрунтування своїх вимог надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому його позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,137,141,263,264,265,268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 18 листопада 2019 року.
Суддя Чирка С.С.