РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2496/19

Провадження № 2/643/2624/19

14.11.2019 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом, в якому просить:

- визнати недійсним надане приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Поддубній Ю.В. 26.10.2018 р. для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , датоване 29.07.1999 р. з реєстраційним номером №5-99-193264 та відміткою про реєстрацію 05.08.1999 р. в реєстровій книзі КП «ХМБТІ» за №П-5-52047, за змістом якого воно видано ОСОБА_1 ;

-визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 26.10.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В., за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2016 р., яке набрало чинності, задоволено позов Харківської міської ради до ОСОБА_3 про виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення (неприватизованої квартири АДРЕСА_1 ) без надання іншого жилого приміщення. Вказаним судовим рішенням встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м.Харкова згідно з рішенням Харківської міської ради від 28.09.1992 р. та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно до розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 28.02.2007 р. № 196. Рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_3 у даному будинку не приймалося.

Між тим, як встановлено органами досудового розслідування в рамках кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння квартирою, 26.10.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 за 378 000 грн. В договорі зазначено, що квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.07.1999 р. Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним номером №5-99-193264, та зареєстроване в КП «ХМБТІ» 05.08.1999 р. за №П-5-52047. Матеріали нотаріальної справи містять зазначене свідоцтво та довідку, видану ОСОБА_1 заступником директора з інформаційно-аналітичних питань КП «ХМБТІ» Харківської міської ради із зазначенням інформації про належність спірної квартири ОСОБА_1 на піставі зазначеного свідоцтва. В ході слідства встановлено, що таке свідоцтво та така довідка не видавалися, що свідчить про підробку наданих нотаріусу документів.

Прокурор вважає, що з огляду на спрямованість спірних свідоцтва та договору на незаконне заволодіння квартирою, вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто є нікчемними в силу ч.1ч.2 ст. 228 ЦК України, але це не позбавляє права зацікавленої сторони на звернення до суду про визнання даних правочинів недійсними. І відповідно до вимог ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України дані правочини повинні бути визнані недійсними так як вони не відповідають вимогам ч.1 ст. 658 ЦК України, відповідно до якої, право продажу товару належить його власнику, а ОСОБА_1 не є власником квартири, так як свідоцтво на його ім`я не видавалося.

В судовому засіданні представник позивача прокурор Гладкіх Д.В. позов підтримав, у вступному слові підтвердив обставини справи, як вони викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, у вступному слові пояснив, що він є добросовісним набувачем, оскільки був впевнений, що купує квартиру саме у власника житла, до укладання договору квартиру оглядав, гроші передавав продавцю в приміщенні нотаріальної контори перед підписанням договору.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим, суд розглянув справу за його відсутності.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши докази, надані сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Предметом даного спору є квартира АДРЕСА_1 .

Як встановлено в ході розгляду даної справи 26.10.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 за 378 000 грн. В договорі зазначено, що квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.07.1999 р. Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним номером №5-99-193264, та зареєстроване в КП «ХМБТІ» 05.08.1999 р. за №П-5-52047.

Із досліджених доказів встановлено, що дана квартира на момент посвідчення даного договору не була приватизована і відповідно належала на праві власності територіальній громаді м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Зазначене встановлено з рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2016 р., яке набрало чинності, яким задоволено позов Харківської міської ради до ОСОБА_3 про виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Вказаним судовим рішенням встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м.Харкова згідно з рішенням Харківської міської ради від 28.09.1992 р. та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно до розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 28.02.2007 р. № 196. Рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_3 у даному будинку не приймалося.

Як вбачається із відповіді на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова про тимчасовий доступ до речей і документів від 19.11.2018 р. Комунальним підприємством «ХМБТІ» не складались та у відділі збереження технічної документації підприємства не обліковуються матеріали архівних справ на квартиру АДРЕСА_1 . Протягом 2018 року Комунальним підприємством «ХМБТІ» не виготовлялася довідка про зареєстроване станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 на запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поддубного Ю.В.

З огляду на інформацію, яка міститься в зазначених документах, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло, начебто видане 29.07.1999 р. Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним номером №5-99-193264 на ім`я ОСОБА_1 даним органом не видавалося і 05.08.1999 р. в КП ХМБТІ за №П-5-52047 зареєстроване не було.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним даного свідоцтва, за відсутності самого факту приватизації спірного житла ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню, так як неможливо з точки зору загальних правил цивільного законодавства визнати недійсним правочин, який не укладався.

Між тим, враховуючи положення статей 215, 203, 658 ЦК України суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсним правочину вчиненого у формі договору купівлі продажу, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 , який був посвідчений 26.10.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так як право продажу товару відповідно до ч.1 ст. 658 ЦК України належить його власнику, то відповідно ОСОБА_1 за відсутності доказів належності йому на праві власності квартири не мав права її продавати, що є недодержанням в момент вчинення такого правочину вимог ст. 658 ЦК України.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Із встановлених судом обставин випливає, що квартира перебуває у власності територіальної громади м.Харкова, інтереси якої представляє Харківська міська рада.

Відповідно до вимоги 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, але в даному випадку такі обставини не встановлені, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання права власності на спірну квартиру за територіальної громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Між тим, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги прокурора про витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради, оскільки такий спосіб захисту прав власника майна обраний позивачем передбачений ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 знав, або міг знати, що продавець не є власником майна, то відповідно є підстави вважати його добросовісним набувачем.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння.

Також суд має зазначити, що обґрунтування прокурором вимог про визнання угод недійсними, з підстав передбачених ч.ч.1-2 ст. 228 ЦК України, є необґрунтованими, так як помилково вважати, що договір купівлі-продажу спірної квартири спрямований на незаконне заволодіння квартирою, в наслідок чого є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним в силу ч.ч.1-2 ст. 228 ЦК України.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо

знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Така правова позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 16.11.2009 р.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідачів у рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 26.10.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В., за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 512 грн. в рівних частках по 4 756 грн. з кожного на користь прокуратури Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4, , адреса розташування: 61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 23.

Відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя Я.М.Горбунова