Справа № 464/7881/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2142/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №464/7881/16-ц за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», ОСОБА_3 , про захист прав споживача із поверненням вкладу та відшкодування моральної шкоди, об`єднаним позовом представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 , про захист прав споживача із поверненням вкладу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: стягнути з відповідача на його користь 20000,00 грн банківського вкладу, 12 500,00 грн процентів річних та 20000,00 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.09.2011 між сторонами укладено договори банківського вкладу Скарбничка дітям №SAMDN0862 та №SAMDN0674 (надалі - договори банківського вкладу). Відповідно до умов договорів банківського вкладу було відкрито два рахунки на дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рахунок № НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рахунок № НОМЕР_2 ) із процентною ставкою вкладу 12,75 % річних. На вказані рахунки позивачем було внесено близько 20000,00 грн, а сума нарахованих процентів за період з 21.09.2011 по 21.09.2016 складає 12750,00 грн. Згідно з умовами договорів банківського вкладу строк вкладу становить 12 місяців, а відповідно до пункту 7 договорів вказаний строк у разі відсутності заяви про відмову від продовження вказаного строку вважається продовженим на аналогічний строк. 20.09.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача заяву про відмову від продовження строку вкладу згідно договорів банківського вкладу. У відповідь на електронну пошту позивача надійшов лист від 30.09.2016, у якому відповідач, покликаючись на ситуацію з окупацією Автономної Республіки Крим, повідомляє про неможливість на даний час вирішення питання про повернення вкладів. У зв`язку з неможливістю отримати банківські вклади та нараховані на них проценти просить суд стягнути їх з відповідача, та у зв`язку із завданням позивачу душевних страждань тим, що не може отримати власні кошти, які потрібні сім`ї позивача, просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. моральної шкоди.

04.12.2018 ОСОБА_3 як третя особа у даній справі звернулась до суду із позовом, який ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.12.2018, прийнятий до спільного розгляду разом із первісним, до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь 10000 грн банківського вкладу, 6250 грн процентів річних за договором вкладу №SAMDN0674 від 20.09.2011, 10000 грн. моральної шкоди.

Мотиви позову третьої особи аналогічні позову ОСОБА_1 .

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», ОСОБА_3 , про захист прав споживача із поверненням вкладу та відшкодування моральної шкоди, об`єднаний позов представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 , про захист прав споживача із поверненням вкладу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти на користь ОСОБА_1 за Договором банківського вкладу Скарбничка дітям №SAMDN0862 від 20.09.2011 у сумі 94,26 грн., з яких 50 грн. - сума вкладу за договором, 44,26 грн. - сума процентів за договором.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти на користь ОСОБА_3 за Договором банківського вкладу «Скарбничка дітям» №SAMDN0674 від 20.09.2011 у сумі 94,26 грн., з яких 50 грн. - сума вкладу за договором, 44,26 грн. - сума процентів за договором.

У задоволенні інших позовних вимог за первісним та об`єднаним позовом третьої особи з самостійними вимогами відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивачів ОСОБА_2 подавши апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі в інтересах позивача ОСОБА_1 представник зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням процесуального закону та неправильним застосуванням матеріального закону. Звертає увагу, що видавши позивачу електронну ощадну книжку відповідач підтвердив укладення публічного договору банківського вкладу. На відкриті рахунки позивач вніс 20000 грн., а сума нарахованих процентів з 21.09.2011 по 21.09.2016 складає 12750 грн. Стверджує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали про витребування доказів, а саме про надання суду виписки про рух коштів та нарахованих процентів по рахунках №4599 та № НОМЕР_2 , електронних ощадних книжках № НОМЕР_3 та №0474968 відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 20.09.2011 по день надання виписки суд повинен був застосувати норму ч.10 ст.84 ЦПК України якою визначено наслідки невиконання ухвал суду про витребування доказів, а саме те, що суд визнає обставину для з`ясування якої витребовувався доказ доведеною. За таких обставин розмір заявленого до стягнення депозиту та відсотків в силу приписів ч.10 ст.84 ЦПК України та фату не надання без поважних причин доказів суми коштів на депозитних рахунках є доведеним. Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд належним чином не навів правових підстав для такого рішення не врахував положень закону на підставі яких заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди. Відмовляючись повернути кошти, які знаходяться на банківському рахунку та належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною. Судом не може бути відмовлено в задоволенні позову за відсутності оригіналів деяких документів, якщо їх отримання не залежить від волі позивача, наявна достатня кількість інших письмових належних, допустимих та достовірних доказів, виданих позивачу самим же відповідачем, які поза розумними сумнівом свідчать про наявність правовідносин між сторонами . Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Мотиви апеляційної скарги представника ОСОБА_2 в інтересах третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 аналогічні мотивам апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач не довів належними доказами факт внесення на рахунки близько 20000 грн., оскільки це не підтверджується ні змістом договорів, ні квитанціями ,які є необхідними для підтвердження внесення готівкових коштів на рахунок в банку, а тому висновки суду щодо встановлення цих обставин є правильними. З приводу вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові у цій частині, оскілки відповідно до чинного законодавства її відшкодування у договірних відносинах не передбачено. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить 78750 грн., апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

За ч.2 ст. 247 ЦПК, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У п.5 ст. 268 ЦПК прописано, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України (далі ЦПК) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ч.1 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

20.09.2011 у відділенні в м. Севастополь між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договори банківського вкладу Скарбничка дітям №SAMDN0862 та №SAMDN0674 (надалі - договори банківського вкладу), згідно з умовами яких вкладнику (позивачу) було видано електронні ощадні книжки №474968 та №474950 відповідно.

Згідно з умовами договорів банківського вкладу було відкрито два рахунки на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рахунок № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рахунок № НОМЕР_1 ) на суму вкладу 50 грн. кожен із процентною ставкою вкладу 12,75 % річних.

На зазначені рахунки позивачем внесено по 50 грн., що підтверджується копіями квитанцій, які судом першої інстанції звірені з оригіналами.

Задовольняючи позови частково, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження внесення інших коштів крім по 50 грн. на кожний рахунок згідно з договорами банківського вкладу, доказів, зокрема у вигляді квитанцій, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з умовами договорів банківського вкладу строк вкладу становить 12 місяців і вказаний строк у разі відсутності заяви про відмову від продовження строку вважається продовженим на аналогічний строк. Сторони мають право достроково розірвати дані договори у відповідності до чинного законодавства.

20.09.2016 позивачем надіслано на адресу відповідача заяву про відмову від продовження строку вкладу згідно договорів банківського вкладу. Також позивач звертався до відповідача з листом про надання виписки про рух коштів по вказаних рахунках та довідку з відображенням суми вкладів, суми нарахованих відсотків, проте такі відповідачем надані не були.

Листом від 07.10.2016 № 20.1.0.0.0/7-20160930/685 відповідач повідомив позивачу, що 6 травня 2014 року Правлінням Національного банку України була прийнята Постанова № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», на підставі якої було припинено діяльність банків та відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя; вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим і міста Севастополя призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, яке знаходилось на окупованій території; з метою отримання компенсації збитків завданих незаконною анексією Російською Федерацією території АР Крим і м.Севастополя, ПАТ КБ Приватбанк подав до Російської Федерації претензію, відповідно до Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій; за результатами розгляду цього звернення буде вирішуватись питання виплати коштів розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходились на території АР Крим і м.Севастополя.

Ухвалами Сихівського районного суду м.Львова від 02.12.2016, 22.05.2017 та 21.01.2019 задоволено клопотання позивача; зобов`язано відповідача надати Сихівському районному суду м. Львова виписки про рух коштів та нарахованих процентів по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 , електронних ощадних книжках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_5 , відкритих у ПАТ КБ Приватбанк за період з 20.09.2011 по день надання виписки.

На виконання вимог даних ухвал АТ КБ «Приватбанк» 19.12.2016, 19.07.2017 та 04.02.2019 до суду скерувало лист, в якому повідомлено, що у зв`язку з окупацією території АРК та конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремлених структурних підрозділів банку, розташованих на території АРК і м. Севастополя, доступ банку до первинної документації, а саме договорів з клієнтами на паперових носіях та платіжних доручень, є обмеженим. Також є обмеженим доступ до інформації на електронних носіях. Через вказані обмеження Банк не має можливості надати суду запитувану інформацію щодо рахунків №4599, № НОМЕР_2 та ощадних книжках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_5 .

Відповідно до ч. 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача в користь позивачів відповідно до договорів банківського вкладу Скарбничка дітям №SAMDN0862 та №SAMDN0674, згідно з умовами яких було відкрито два рахунки на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рахунок № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рахунок № НОМЕР_1 ) на суму 50 грн. кожен, із процентною ставкою вкладу 12,75 % річних, що підтверджується квитанціями про внесення позивачем на кожний рахунок по 50 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем внесені кошти в сумі приблизно 20000 грн. апеляційний суд вважає такими, що не підтверджені належними та достовірними доказами, а тому не можуть братися до уваги.

Згідно з ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зважаючи на викладене, доказами, які підтверджують внесення коштів на рахунок є договір, квитанції або платіжні доручення на зазначену суму, однак таких доказів суду не надано.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням зазначеного, оскільки позивач стверджує, що він вніс вклади в сумі 20000 грн., тому тягар доказування зазначених обставин покладений саме на позивача .

Посилання в апеляційних скаргах на те, що відповідач не надав на вимогу суду доказів про рух коштів на рахунках, а тому суд повинен визнати обставину про наявність зазначеної суми на рахунках є безпідставним, оскільки на виконання вимог ухвали відповідач повідомив неможливість надання такої інформації у зв`язку з окупацією, тобто повідомив причини ненадання доказів, а тому підстав для застосування норм ч. 10 ст. 84 ЦПК України немає.

З приводу доводів апеляційних скарг щодо відшкодування моральної шкоди на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 20000 грн. та 10 000 грн. відповідно, суд правильно дійшов висновку про відмову в позові в цій частині, оскільки стаття 4 вказаного закону передбачає стягнення такої шкоди, тільки якщо вона завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

У п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» Суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див.«Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції , рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк