ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/732/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гудзенко В.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, повний текст рішення складений 02 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 листопада 2018 року до нього звернулася ОСОБА_3 із проханням надати в борг 160000 гривень. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_3 зобов`язувалась повернути 18 листопада 2018 року. Необхідність отримання вказаних коштів саме на такий термін ОСОБА_3 обґрунтовувала невідкладними обставинами, оскільки за її словами, дану суму вона заборгувала іншій особі. Термін сплати якої настав 13 листопада 2018 року, а кошти необхідні для погашення в неї з`являться лише 18 листопада 2018 року.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 була знайома ОСОБА_2 за період роботи у ФОП ОСОБА_4 , інтереси якої представляв за довіреністю, та наявністю вищезазначеної суми ОСОБА_2 погодився надати кошти в борг ОСОБА_3 .

Для підтвердження укладення договору та передання вищезазначеної суми ОСОБА_3 13 листопада 2018 року написала відповідну розписку.

Ні 18 листопада 2018 року, ні під час подачі позовної заяви до суду відповідач не повернула отримані згідно договору грошові кошти. Окрім цього, на телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідає, також відсутня за місцем своєї реєстрації.

Умовами укладеного договору передбачена пеня в розмірі 2% від загальної вартості позики за кожен день прострочення зобов`язання.

Тому з 19 листопада 2018 року відповідач окрім основної суми боргу зобов`язана сплатити пеню в розмірі 51200 гривень.

З урахуванням вищевикладеного загальна сума заборгованості ОСОБА_3 станом на 04 грудня 2018 року складає 211200 гривень (160000+51200).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 211200 гривень в тому числі 1600000 гривень основного боргу та 51200 гривень пені та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

23 квітня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою уточнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь суми боргу в розмірі 160000 гривень та 51200 гривень пені, оскільки при написанні позовної заяви була допущена описка.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики в розмірі 160000 гривень та 51200 гривень пені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2212 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3900 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір позики б/н від 13 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з причин укладення його під тиском та погрозами. Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в розмірі 211200 гривень та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона не була належним чином повідомлена про підготовче засідання, тому суд не врахував бажання надати докази на спростування вимог позивача в тому числі і на допит свідків, щодо незаконності дій ОСОБА_2 направлених на примушування до підписання фіктивного договору позики.

Із 13 липня 2018 року вона працювала торговим представником Компанії «Торгова марка «Єрмоліно». 13 листопада 2018 року, працівник даної компанії ОСОБА_2 ,повідомив відповідача про те, що у неї виникла заборгованість і під погрозами примусив її написати розписку, а 15 листопада 2018 року під тиском нею було підписано договір позики, в зв`язку з чим, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Судом безпідставно не було долучено до справи розписку про повернення позивачу 10000 гривень, оскільки про підготовче судове засідання відповідач не була належним чином повідомлена, тому таке клопотання заявляла вже в судовому засіданні.

У відзиві на подану апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Богданов О.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що відповідач повідомлялась судом про розгляд справи, клопотання про допит свідків в суді першої інстанції не заявляла, доказів того, що розписка написана під примусом не надала. Одночасно визнав ту обставину, що частина боргу в сумі 10000 гривень дійсно була повернута, однак доказ цього був поданий відповідачем з порушенням вимог ЦПК України, а тому правомірно був відхилений судом першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови укладеного між сторонами договору позики не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим наявні всі законні підстави для задоволення вимог позивача.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2018 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику 160000 гривень які позичальник зобов`язаний повернути до 18 листопада 2018 року. (а.с.8-10)

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із розписки від 13 листопада 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 суму в розмірі 160000 гривень, яку зобов`язалась повернути до 18 листопада 2018 року.

Вказані докази підтверджують укладення між сторонами договору позики та передання передбачених ним грошей.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).(ч.1 ст.530 ЦК України)

Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отримавши передбачені грошові кошти, відповідач виконала свої зобов`язання лише частково, повернувши 19 листопада 2018 року борг в розмірі 10000 гривень, що підтверджується розпискою (а.с.91), яку суд апеляційної інстанції, приймає як доказ, оскільки перейшовши до розгляду справи за правилами загального провадження та постановивши відповідну ухвалу (а.с.24), судом першої інстанції, вживались заходи з метою повідомлення відповідача про підготовче засідання, серед іншого повідомлення направлялись і на адресу зазначену самою відповідачкою, однак остання їх не отримувала, а відомості зазначені в повідомленні від 17 травня 2019 року, про отримання особисто ОСОБА_3 (а.с.49), протирічать відомостям зазначеним в електронному ресурсу відстеження почтових відправлень «Укрпошта» (а.с.100), де зазначено, що вказане повідомлення вручено члену сімї.

Такі обставини свідчать про поважні причини неподання зазначеного доказу.

З вказаного слідує, що борг відповідача складає 150000 гривень.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами договору у разі неповернення грошових коштів у строк нараховується пеня у розмірі 2% від загальної вартості позики за кожен день прострочення обов`язку з повернення позики.(п.п.9.1,9.2)

Враховуючи, що частина основного зобов`язання відповідачем повернута, розмір пені, станом на 4 грудня 2018 року складає 150000/100Х2Х16=48000 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 6 статті 367 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки така вимога в апеляційній скарзі як визнання недійсним договору позики та наведення підстав такої вимоги є нічим іншим як змістом позовних вимог, які зазначаються в позовній заяві, однак відповідач в даній справі з такими вимогами до суду першої інстанції не зверталась, то такі позовні вимоги та підстави позову не підлягають розгляду в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції обставини справи в повному обсязі не враховані, в зв`язку з чим, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики в розмірі 150000 гривень та 48000 гривень пені.

Змінити розподіл судових витрат стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 5745 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до відмовлених позовних вимог в сумі 199 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21 листопада 2019 року.

Судді :