ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/683/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Храпко В.Д.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2019 про відмову у винесенні додаткового рішення (постановлена о 16 год. 46 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду, повний текст складено 15.10.2019, суддя в суді першої інстанції Демчик Р.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

в с т а н о в и в :

у березні 2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та здійснити поділ даної квартири; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожною зі сторін у справі право власності на 1 / 2 частку зазначеної квартири.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2018 позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину зазначеної квартири

Зазначене рішення після його перегляду в апеляційному порядку набрало законної сили 20.02.2019.

У послідуючому позивач ОСОБА_1 подала 14.06.2019 заяву про ухвалення додаткового рішення, якою просила визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та нежитлове приміщення, (реєстраційний номер 101), загальною площею 6 кв.м., (вбудовано-прибудоване приміщення 8-го поверху багатоповерхового будинку із вбудовано-прибудованими приміщеннями) літ. А-12 за адресоюАДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1 / 2 частину вказаного вбудовано-прибудованого приміщення.

Також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

В обґрунтування вказує на те, що ухвалюючи рішення у даній справі судом не було враховано, що відповідно до довідки №72 від 12.08.2016 голови СК «ЖБК Буковина 4» ОСОБА_5 С.О ОСОБА_6 Ербай ОСОБА_7 вніс пайовий внесок за вбудовано-прибудоване приміщення восьмого поверху багатоповерхового будинку із вбудовано-прибудованими приміщенням літ. А-12 за адресою АДРЕСА_2 у повному обсязі. Згідно договору №48/3 про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК «Буковина 4» будувались два об`єкта нерухомості, що є спільно нажитим майном подружжя і підлягають поділу. Також не було звернута увага на відмінність побудованої площі від зареєстрованої на праві власності.

Вказує, що судом при винесенні рішення не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору при подачі позову.

Крім того зазначила, що в мотивувальній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2018 замість оскаржуваної квартири АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 . Вказане не відповідає матеріалам справи та потребує виправлення, шляхом винесення додаткового судового рішення із зазначенням у мотивувальній частині правильного номеру квартири.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2019 відмовлено у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Суд виходив з того, що позовні вимоги про ухвалення з приводу яких просить заявник не були предметом судового розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано 30.10.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вона просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення. Скаржник зазначає, що вона під звукозапис засідання в суді першої інстанції просила поділити все спільне майно сторін у справі. Законодавством передбачено право співвласників на поділ усього майна, що їм спільно належить. Позивач надала докази наявності спірного вбудовано-прибудованого приміщення та права власності на нього, однак суд його не поділив. Судове рішення порушує право власності скаржника. Суд не перевірив чи все майно заявлене на поділ. Відповідач заяву позивача про винесення додаткового рішення визнає повністю. Всюди в рішенні Придніпровського районного суду від 22.11.2018 вказано, що спірна квартира має №65 замість №64. Суд не врахував оплату заявником надання їй правничої допомоги та не вирішив питання про відшкодування за рахунок відповідача відповідних судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач визнав доводи апеляційної скарги, просив суд її задоволити.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що за змістом позовної заяви у справі предметом спору були наступні вимоги позивача:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 Ордера та ОСОБА_1 та здійснити поділ даної квартири;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи позовні вимоги позивачем не змінювались та саме вони були вирішені по суті рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2018.

Питання про винесення додаткового рішення регламентується ст.270 ЦПК України, ч.1 якої передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У даному випадку заявою про винесення додаткового рішення ОСОБА_1 просила суд:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та нежитлове приміщення, (реєстраційний номер 101), загальною площею 6 кв.м., (вбудовано-прибудоване приміщення 8-го поверху багатоповерхового будинку із вбудовано-прибудованими приміщеннями) літ. А-12 за адресоюАДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1 / 2 частину вказаного вбудовано-прибудованого приміщення.

З системного аналізу вимог, які заявлялися ОСОБА_1 в позовній заяві та заяві про винесення додаткового рішення слідує, що вимоги про поділ квартири вирішено по суті судом у рішенні від 22.11.2018, а вимоги про поділ вбудовано-прибудованого приміщення перед судом при розгляді справи не заявлялися, а вперше були сформульовані у заяві про винесення додаткового рішення.

Отже в силу ч.1 ст.270 ЦПК України підстав для винесення додаткового рішення у суду не має, адже вимоги, викладені ОСОБА_1 у заяві про винесення додаткового рішення, при розгляді позову перед судом не порушувались.

Зазначене свідчить про правильність висновків суду в цій справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що вона під звукозапис засідання в суді першої інстанції просила поділити все спільне майно сторін у справі, адже позовні вимоги, які вирішуються судом, обов`язково оформлюються позовною заявою, що передбачено ст.175 ЦПК України, та не можуть заявлятися суду в усній формі.

Крім того, скаржнику слід звернути увагу на те, що ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже доводи скаржника про те, що оскаржена ухвала суду порушує її право на поділ спільного майна та право власності слід відхилити, адже суд не вправі вирішувати вимоги, які учасники судового розгляду не заявляють у порядку цивільного процесуального закону.

Та обставина, що суд не перевірив чи все майно заявлене на поділ, про що зазначає скаржник, не має правового значення, адже суд не зобов`язаний встановлювати відповідні дані, а сторони самостійні у праві без вирішення спору в суді у добровільному порядку ділити своє майно.

Та обставина, що відповідач заяву позивача про винесення додаткового рішення визнає повністю, також не свідчить про помилковість висновків суду в цій справі, адже вказане не свідчить про можливість вирішення позовних вимог без звернення з відповідним позовом до суду у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку, що б суперечило положенням ст.ст.13, 175 ЦПК України, а в свою чергу свідчить про відсутність між сторонами спору щодо поділу їх нерухомого майна, що виключає необхідність судового врегулювання цих відносин сторін.

Також зазначення в рішенні невірного номеру спірної квартири є підставою для внесення виправлень у судове рішення, що передбачено ст.269 ЦПК України, а не для винесення додаткового рішення стосовно позовних вимог, які не заявлялися суду.

Доводи скаржника про те, що суд не врахував оплату заявником надання їй правничої допомоги та не вирішив питання про відшкодування за рахунок відповідача відповідних судових витрат, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі витрати понесено у зв`язку з поданням безпідставної заяви про винесення додаткового рішення у 2019 році, а не при розгляді справи за позовними вимогами, заявленими у 2018 році, що вбачається з договору про надання правової допомоги від 05.06.2019 та додатків до нього (т.2 а.с.33-43).

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2019 про відмову у винесенні додаткового рішення у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.10.2019 про відмову у винесенні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.11.2019.

Суддя-доповідач

Судді