Справа № 618/704/19
Провадження № 2/618/191/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є. О.,

за участю секретаря судового засідання Фролова А. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Пухтаєвича Є. В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна цивільну справу № 618/704/19, провадження № 2/618/191/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму матеріальної шкоди у розмірі 13026,00 грн та суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що маючи намір на навмисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 29 жовтня 2015 року близько 12-30 год на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході обопільної сварки, нанесла потерпілій ОСОБА_1 один удар внутрішньою стороною долоні лівої руки по обличчю в область носу, в результаті чого спричинила їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому кісток носа в середній третині без особливого зміщення з наявністю синців в області верхніх повік обох очей.

Після чого ОСОБА_2 , продовжуючи свої злочинні дії, нанесла дерев`яною палицею ОСОБА_1 один удар в область ліктьового суглобу лівої руки та один удар в область колінного суглобу лівої ноги, в результаті чого спричинила їй легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з наявністю на його тлі синця.

Вироком Борівського районного суду Харківської області від 08.09.2017 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Окрім того, вироком суду було частково задоволено цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_1 відповідно до ст. 128 КПК України під час кримінального провадження, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки матеріальної та моральної шкоди, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 13026,52 грн та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2019 вирок Борівського районного суду Харківської області від 08.09.2017 скасовано, кримінальне провадження закрито, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Але при цьому, у вищевказаній ухвалі зазначено, що застосування положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності.

На підтвердження матеріальної шкоди позивачка надає до суду копії відповідної медичної документації, а також чеків з аптеки, які підтверджують витрати ОСОБА_1 на вимушене лікування у зв`язку з злочинними діями ОСОБА_2 по відношенню до неї, а також чеків на витрати на пальне, яке вона була вимушена купувати в зв`язку з відвідуванням лікарні. Що ж стосується моральної шкоди, то позивачка зазначає, що вона мала душевні страждання, був порушений її спокій, внаслідок протиправних дій відповідачки ОСОБА_1 терпіла біль від перелому кісток носу, у неї було діагностовано післятравматичну енцефалопатію, позивачка перебувала у стані стресу під час вчинення злочину та у стані тривого страху після його вчинення, що призвело до погіршення стану її здоров`я. В зв`язку з вищевикладеним, ураховуючи те, що відповідачка добровільно відмовляється відшкодовувати понесену нею матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пухтаєвич Є. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Вироком Борівського районного суду Харківської області від 08.09.2017 (справа № 618/55/16-к) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. На підставі п. ґ) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоду в сумі 13026,52 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану злочином в сумі 10000,00 грн (а. с. 6-10).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2019 вказаний вирок суду від 08.09.2017 скасовано, кримінальне провадження закрито, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, а саме з 23.04.2019.

При цьому, в мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що застосування до ОСОБА_2 положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення її від кримінальної відповідальності, а відтак не позбавляє потерпілу права звертатися до суду із позовом про відшкодування завданої їй злочином шкоди, але в порядку цивільного судочинства (а. с. 12-13).

Вироком суду від 08.09.2017 встановлено, що ОСОБА_2 29 жовтня 2015 року близько 12-30 год, перебуваючи на АДРЕСА_1 , маючи намір на навмисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході обопільної сварки, нанесла потерпілій ОСОБА_1 один удар внутрішньою стороною долоні лівої руки по обличчю в область носу, в результаті чого спричинила потерпілій ОСОБА_1 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 523-КП/15 від 27.11.2015 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому кісток носа в середній третині без особливого зміщення з наявністю синців в області верхніх повік обох очей.

Після чого ОСОБА_2 , продовжуючи свої злочинні дії, нанесла принесеною із собою дерев`яною палицею ОСОБА_1 один удар в область ліктьового суглобу лівої руки та один удар в область колінного суглобу лівої ноги, в результаті чого спричинила потерпілій ОСОБА_1 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 474-КП/15 від 30.10.2015 легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з наявністю на його тлі синця.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Під час судового розгляду даного кримінального провадження вина ОСОБА_2 встановлена, а ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2019 вона звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, то таке її звільнення від кримінальної відповідальності не звільняє останню від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з наданою до суду медичною документацією ОСОБА_1 , а саме: консультативними висновками спеціаліста від 14.11.2015, 16.11.2015, 23.09.2016, випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 11.08.2017, записами із медичної карти від 10.11.2015 в ОСОБА_1 встановлено перелом кісток носу без особливого зміщення, а також встановлено діагноз післятравматична енцефалопатія (а. с. 19-25).

Заявляючи матеріальні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вказує наступні розрахунки: 10638,88 грн - кошти, які були витрачені нею на лікування (придбання медикаментів), що підтверджується відповідними чеками з аптеки; 2387,64 грн - супутні витрати, пов`язані із відвідуванням лікарні (витрати на бензин).

З матеріалів справи вбачається, що за період з 14 листопада 2015 року по 25 грудня 2016 року позивач дійсно придбала для лікування медичні засоби на суму 10638,88 грн, на підтвердження чого надала відповідні чеки з аптек (а. с. 14-16).

Витрати на бензин, пов`язані із відвідуванням лікарні, відповідно до наданих чеків складають 2387,64 грн, але суд критично ставиться до наданих чеків, оскільки вважає, що вони не підтверджують того, що саме ці кошти були витрачені на паливо для відвідування лікарні, а не для заправки транспортного засобу для інших потреб. Позивачем не надано підтверджень того, що саме в ці дати, які зазначені в чеках на пальне, вона відвідувала лікарню.

За таких обставин, суд вбачає достатньо підстав для часткового задоволення вимог позивачки про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, а саме у сумі 10638,88 грн, оскільки записами із медичної карти ОСОБА_1 від 10.11.2015 підтверджено, що 10.11.2015 потерпіла зверталася до отоларинголога КЗОЗ «Дворічанська ЦРЛ», яким діагностовано перелом кісток носа без зміщення; 14.11.2015, 16.11.2015, 23.09.2016 ОСОБА_1 консультувалась з невропатологом, їй діагностовано післятравматичну енцефалопатію, неодноразово зверталась в поліклініку КЗОЗ «Дворічанська ЦРЛ» для виписки рецептів згідно з призначень, які вказані в консультативних висновках лікаря невропатолога, що обґрунтовано підтверджує її витрати на придбання ліків. Що ж стосується її витрат на придбання бензину, то суд вважає, що в судовому засіданні не доведено, що вказані кошти були витрачені саме на відвідування лікарні, а тому суд не вважає за доцільне віднести ці витрати до додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, і стягнути їх з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується, що внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, фізичному болі, пов`язаних зі спричиненням їй тілесних ушкоджень, а саме: травма носу у вигляді перелому кісток носа в середній третині без особливого зміщення, після чого ОСОБА_1 потребувала лікування. Це вплинуло на звичайний спосіб і уклад життя позивачки, можливість реалізації нею своїх потреб, звичок, бажань.

В ході судового розгляду позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи з визначення розміру моральної шкоди, однак це не спростовує сам факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди злочинними діями відповідачки, разом з тим в цьому разі позивачем не доведено розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 10000,00 грн, а тому розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості та об`єктивної, повної й неупередженої оцінки всіх обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є завищеними і підлягають задоволенню частково у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на часткове підтвердження своїх позовних вимог, а саме в частині стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 10638,88 грн, тобто витрат на лікування (придбання медикаментів), та в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Однак при цьому, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 2387,64 грн, тобто супутніх витрат, пов`язаних із відвідуванням лікарні (витрати на бензин), та суми моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 10638,88 грн, тобто витрат на лікування (придбання медикаментів), а також в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені під час судового розгляду справи в цій частині, відповідачем і матеріалами справи в цій частині не спростовуються.

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 10638,88 грн та в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 10638 (десять тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду завдану злочином у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 14 листопада 2019 року.

Суддя Є. О. Бунін