Справа №489/808/19
Провадження №2/489/1014/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 листопада 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею вказаної квартири, відповідач приходиться їй колишнім чоловіком, однак останній хоч і зареєстрований в квартирі, проте не проживає з жовтня 2012 року. У зв`язку з реєстрацією відповідача позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а також ускладнюється оформити житлову субсидію.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1975 року, що підтверджується штемпелем у паспорті позивача серії НОМЕР_1 391851.
Шлюб між сторонами розірвано 05 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .
Згідно Договору про поділ спільного майна подружжя від 15.04.2010 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частки кожному на праві приватної спільної часткової власності, що було зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2010 року.
Згідно Договору дарування від 22.04.2010 року Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 подаровано ОСОБА_1 , що було зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.04.2010 року.
Згідно листа Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15 січня 2019 року згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 станом на 28.12.2012 р. право власності (у цілому) на зазначену нерухомість зареєстровано за ОСОБА_1 , Ѕ частки згідно Договору про поділ спільного майна подружжя №118, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 15 квітня 2010 року та зареєстрованого у КП «МБТІ» 16.04.2010 року; Ѕ частки згідно Договору дарування №135 від 22 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстровано у КП «МБТІ» 23.04.2010 року.
Згідно довідки з ОСББ "Імпульс" від 15.01.2019 року за вих. № 5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Акту про не проживання від 24.01.2019 року посвідченого ОСББ «Імпульс» були засвідчені підписи сусідів, якими підтверджується факт не проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 з листопада 2012 року.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
За змістом ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16.
За таких обставин, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує її права як власника, а тому вимога про визнання відповідача втративши права користування, підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «22» листопада 2019 року.