Провадження №: 2/752/806/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретарів судового засідання Рєзнік В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

11.09.2017 року ПАТ «ВБР» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що 10.07.2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.132046.004. Відповідно до п.п. 2.2.2.8, 3.1., 3.4. зазначеного договору, банк зобов`язується протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито на підставі Анкети-договору на оформлення платіжної картки. Банк виконав умови кредитного договору. Однак, позичальник ОСОБА_1 порушила строки повернення коштів, внаслідок чого станом на 06.09.2017 року має перед банком заборгованість у розмірі 16 515, 44 грн. Просили стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 515, 44 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 628, 33 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 3 678, 88 грн., заборгованості за РКО у розмірі 2, 00 грн., заборгованості за штрафами та пенею у розмірі 11 206, 23 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2018 року замінено позивача ПАТ «ВБР» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав пропущення позивачем строків позовної давності. Так, 10.07.2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.132046.004. За даними виписки по особовому рахунку з 10.07.2013 року по 06.09.2017 року, ОСОБА_1 почала користуватися кредитними коштами 15.07.2013 року, останнє зняття кредитних коштів з карткового рахунку відбулося 27.11.2013 року. Відповідно до п.п. 2.3., 2.5. кредитного договору, банк нараховує відсотки у розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду; щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. Оскільки останнє зняття кредитних коштів з карткового рахунку мало місце 27.11.2013 року, ОСОБА_1 . керуючись п. 2.5. кредитного договору мала сплатити до 25.12.2013 року суму мінімального щомісячного платежу, який повинен складати не менше 10 % від суми заборгованості. Враховуючи, останню дату зняття коштів - 27.11.2013 року та дату настання її обов`язку щодо повернення зазначених кредитних коштів - 25.12.2013 року, який ОСОБА_1 належним чином не виконала, сплив строку позовної давності починає перебіг з 26.12.2013 року та закінчується 26.12.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом тільки 11.09.2017 року, тобто пропустив строк давності щодо свого права на звернення з позовом, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 10.07.2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.132046.004 (а.с. 26-27).

На виконання п.п. 2.2., 2.3., 2.5. зазначеного вище договору: банк зобов`язався протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 000, 00 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг; банк нараховує відсотки в розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду; щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За даними проведеного позивачем розрахунку, станом на 06.09.2017 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ICKGMCUI.132046.004 від 10.07.2013 року становить 16 515, 44 грн., що складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 628, 33 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 3 678, 88 грн., заборгованості за РКО у розмірі 2, 00 грн., заборгованості за штрафами та пенею у розмірі 11 206, 23 грн. (а.с. 5-18).

За правилами ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, оскільки, ОСОБА_1 почала користуватися кредитними коштами 15.07.2013 року, останнє зняття кредитних коштів з карткового рахунку відбулося 27.11.2013 року. ОСОБА_1 . керуючись п. 2.5. кредитного договору мала сплатити до 25.12.2013 року суму мінімального щомісячного платежу. Враховуючи, останню дату зняття коштів - 27.11.2013 року та дату настання її обов`язку щодо повернення зазначених кредитних коштів - 25.12.2013 року, який ОСОБА_1 належним чином не виконала, сплив строку позовної давності починає перебіг з 26.12.2013 року та закінчується 26.12.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом тільки 11.09.2017 року, тобто пропустив строк давності щодо свого права на звернення з позовом, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Відповідно до правил ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно зі змісту правової позиції у справі № 6-522цс17 Верховного суду України від 05.04.2017 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Приймаючи до уваги, що ПАТ «ВБР» при укладенні договору № ICKGMCUI.132046.004 від 10.07.2013 року виконало свої зобов`язання, надавши кредитні кошти у розмірі 2 000, 00 грн., а позичальник порушила строки погашення кредиту та відсотків за договором, суд приходить до висновку, що має місце зазначена позивачем заборгованість за договором № ICKGMCUI.132046.004 від 10.07.2013 року.

ОСОБА_1 почала користуватися кредитними коштами 15.07.2013 року, останнє зняття кредитних коштів з карткового рахунку відбулося 27.11.2013 року, а тому ОСОБА_1 . керуючись п. 2.5. кредитного договору мала до 25.12.2013 року сплатити суму мінімального щомісячного платежу.

Враховуючи, останню дату зняття коштів - 27.11.2013 року, то датою настання обов`язку ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів є 25.12.2013 року, а сплив строку позовної давності починає перебіг з 26.12.2013 року та становить три роки, тобто завершується 26.12.2016 року.

Однак, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 тільки 11.09.2017 року, з огляду на що пропустив строк загальної позовної давності, а тому у задоволенні заявленого позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 267, 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк