Справа № 464/104/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1013/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача Нездійминоги А.Ю., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідача Бень Б.В., Тенеха І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року в складі судді Чорної С.З. у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з участю третіх осіб ЛКП «Житловик-С», ОСОБА_4 , про демонтаж самочинно розширеної частини балкону,-

встановила:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_5 ЛМР звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про демонтаж самочинно розширеної частини балкону.

Вимоги обґрунтовував тим, що на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С» знаходиться будинок № АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_6 , ОСОБА_3 Відповідачі здійснили самочинне розширення балкона на 2-му поверсі у буд. АДРЕСА_1 .

Звертали увагу, що власнику, який має на меті здійснити переобладнання, перепланування, перебудову чи добудову належного йому на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, необхідно попередньо звернутись до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт. 25.11.2014 року на засіданні міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації розглянуто заяву ЛКП «Житловик-С» та вирішено, що оскільки розширення балкона у будинку на АДРЕСА_1 виконано без погодженої проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування, самочинно розширена частина балкона підлягає демонтажу і його розміри та конструкцію належить привести до попереднього стану, у зв`язку з чим головою Сихівської РА ЛМР прийнято відповідне розпорядження від 11.12.2014 року № 480 «Про самочинне перепланування приміщень у житловому будинку на АДРЕСА_1 з розширенням балкона».

Незважаючи на неодноразові попередження, відповідачі розпорядження про демонтаж самочинної розширеної частини балкону не виконали.

Позивач просив зобов`язати відповідачів демонтувати самочинно розширену частину балкону до будинку АДРЕСА_1 та стягнути з них понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 демонтувати самочинно розширену частину балкону до будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради по 609 гривень (з кожного) понесених судових витрат по сплаті судового збору на загальну суму 1218 гривень.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення безпідставним, протиправним, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що будинок є аварійним, тому за власний кошт провела роботи по зміцненню перекриття між першим і другим поверхом, які полягали у залитті залізо-бетонного перекриття, оскільки ні Сихівська РА ЛМР, ні ЛКП «Житловик-С» кошти в будинок не вкладали.

Згідно висновків експертизи, роботи проведені у відповідності до вимог ДБН.

Зазначає, що добросовісно сплатила штраф за порушення правил експлуатації житлових будинків відповідно до постанови адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації № 204 від 06.08.2015 року.

Покликається на те, що оскільки квартира розташована на другому поверсі, положення ст. 376ЦК України про демонтаж балкону не застосовується.

Вважає, що Сихівська РА ЛМР не довела належними доказами необхідність проведення демонтажу самочинно розширеної частини балкону до будинку АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представників на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача Нездійминоги А.Ю. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі здійснили самочинне розширення балкона, без згоди мешканців будинку, без погодженої проектної документації та дозволу Сихівської районної адміністрації, відтак зобов`язані демонтувати вказану добудову.

Судом першої інстанції із свідоцтва про право власності № С-01903 від 12.07.2007 року встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_13 володіють на праві спільної сумісної власності 26/50 частинами житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 198,3 кв.м, займають такі приміщення: підвал 14, 3 кв.м, на другому поверсі: житлова кімната - 18,3 кв.м, житлова кімната - 16,4 кв.м, кухня - 10,6 кв.м, ванна - 4,9 кв.м, коридор - 5,3 кв.м, кладова - 3,2 кв.м, вбиральня - 1,4 кв.м, балкон - 0,8 кв.м, сходова клітка - 2,5 кв.м, житлова кімната - 11,6 кв.м, сходова клітка - 3,2 кв.м; у спільному користуванні приміщення - 0,8 кв.м, 9,6 кв.м між квартирами №№ 1 , 2, 3; підвал - 14,7 кв.м між квартирами №№ 1 , 2 , 3.

Наказом Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків» № 60-Д від 02.12.2003 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знято з балансу міської ради та передано власникам приватизованого житла.

В подальшому, наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_4 -с від 12.07.2007 року оформлено право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 198,3 кв.м в таких частках: ОСОБА_8 право приватної власності на 13/50 частин житлового будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 право приватної спільної сумісної власності на 11/50 частин, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 право приватної спільної сумісної власності на 26/50 частин житлового будинку, що включає, зокрема, балкон, площею 0,8 кв.м .

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С».

Крім цього, голова Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, враховуючи скаргу співвласників будинку гр. ОСОБА_4 та гр. Коць X., прийняв розпорядження від 11.12.2014 № 480 «Про самочинне перепланування приміщень у житловому будинку на АДРЕСА_1 з розширенням балкона», яким зобов`язано співвласників житлового будинку на АДРЕСА_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 демонтувати самочинно розширену частину балкону, влаштування якого виконано без погодженої проектної документації, розрахунку несучої здатності конструкції та дозволу органу місцевого самоврядування в термін до 30.12.2014 року.

Не погодившись з вказаним розпорядженням, відповідачі звернулись до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради з метою отримання дозволу на здійснення добудови до балкону, однак, листом № 34-78 від 20.01.2016 ОСОБА_10 повідомлено, що для розгляду питання розширення балкону на міжвідомчій комісії при Сихівській районній адміністрації їй необхідно подати документи згідно із переліком, серед яких завірена нотаріально або директором ЛКП згода співвласників земельної ділянки - при наявності та згода сусідніх землекористувачів, у разі, якщо самовільно збудований (реконструйований) об`єкт розміщений по спільній мережі, або згода власників/співвласників квартири у будинку (при необхідності).

Постановою адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації № 204 від 06.08.2015 року відповідача ОСОБА_12 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 51 грн., який оплачено останньою добровільно.

Також, судом першої інстанції встановлено, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 27.08.2009 року співвласниками земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, є: ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 .

Зважаючи на те, що співвласники земельної ділянки і будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_9 не надали згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу встановлення балкону, останні звертались в суд з позовом про визнання права власності.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2017 року за ОСОБА_14 та ОСОБА_3 визнано право власності на частку 26/50 у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: на другому поверсі: житлова кімната - 18.3 кв.м (позначена у технічному паспорті 3-1), житлова кімната - 16.4 кв.м (позначена 3-2), кухня - 10.6 кв.м (позначена 3-3), ванна - 4.9 кв.м (позначена 3-4), коридор - 5.3 кв.м (позначений 3-5), кладова - 3.2 кв.м (позначена 3-6), вбиральня - 1,4 кв.м (позначена 3-7), балкон - 5,3 кв.м, сходова клітка - 3,2 кв.м (позначена І), житлова кімната площею 11,6 кв.м (позначена 3-9), сходова клітка площею 2.5 кв.м (позначена І), підвал 14.7 кв.м; у спільному користуванні приміщення 0.8 кв.м. (І) 9.6 кв.м. (ІІІ), між квартирами №№ 1 , 2 , 3; підвал 14.7 кв.м між квартирами №№ 1 , 2 , 3.

Проте, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2017 року апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2017 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_15 , ОСОБА_3 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 про визнання права власності - відмовлено.

Таким чином, звертаючись з позовними вимогами позивач Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради покликалась на те, що судовим рішенням встановлено, що відповідачі самовільно здійснили добудову до балкону, збільшивши його площу з 0,8 кв.м до 5,3 кв.м., при цьому не надали, а ні згоди інших співвласників квартир у будинку, а ні проектну документацію та дозвіл органу місцевого самоврядування на добудову балкону і не звернулась про виготовлення таких документів під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Заперечуючи позовні вимоги сторона відповідача свої доводи зводила до того, що позивачем не зазначено жодної із підстав для знесення самочинного будівництва, передбачених ст. 376 ЦК України та не доведено, що право позивача порушено. Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням відповідач ОСОБА_1 зазначає, що даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року, чинній на момент звернення з цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року) як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України у редакції від 18.03.2004 року).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

В свою чергу, справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року № 977, позивач є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами) згідно з чинним законодавством.

У вказаному Положенні передбачені повноваження районної адміністрації, до яких, зокрема, належать: управління майном на території району, що належить до власності територіальної громади міста, у встановлених міською радою та виконавчим комітетом межах (пункт 4.1.2); звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями; виселення громадян та юридичних осіб з самовільно зайнятих нежитлових приміщень, на які не були укладені договори оренди, про демонтаж самочинного будівництва; з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень (пункт 4.5.1).

Як орган місцевого самоврядування Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У даній справі Сихівська районна адміністрація звернулася з позовом про зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 демонтувати самочинно розширену частину балкону до будинку АДРЕСА_1 .

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом демонтажу самовільної реконструкції квартири, а не здійснення ним права власника житлового приміщення.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 20.04.2016 року про закриття провадження у справі за позовом Сихівської районної адміністрації до ОСОБА_16 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно розширеної частини балкону до будинку АДРЕСА_1 з роз`ясненням права на звернення з позовом в адміністративному порядку (т. 1 а.с. 81-82).

Ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року про закриття (т. 1, а.с. 114-115).

При цьому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зокрема, підставою для скасування зазначено те, що суди не з`ясували всіх обставин, що мають процесуальне значення, підстави звернення до суду з позовом та правовідносини, які виникли, дійшовши передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Крім цього, касаційний суд констатував, що спір, за вирішенням якого до суду звернулася Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, речового права відповідачів, правомірності здійснення ними правомочностей власника жилого приміщення та виник у зв`язку із запереченням позивачем їх права на проведення змін у квартирі, відтак виник із цивільних, житлових правовідносин і справа за правилами ст. 15 ЦПК Українипідлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, касаційний суд у спірних правовідносинах визначив юрисдикцію даної справи, віднісши її до цивільного судочинства, відтак суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 383 ЦК України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із ст. 152 ЖК УРСР в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції від 14.01.2009 року) також передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (п. 4).

Згідно п.1.4.1. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з того, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_13 самовільно здійснили добудову (розширення) до балкону, збільшивши його площу з 0,8 кв.м до 5,3 кв.м., що підтверджується матеріалами справи (судовими рішеннями) та визнається особами, які беруть участь у справі, відтак в силу положень ст. 82 ЦПК України не доказується.

Разом з тим, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

Крім цього, відповідно до п. 1.6.5. Положення про порядок врегулювання питань з самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року, самочинним будівництвом є перепланування (реконструкція, капітальний ремонт, реставрація) та переобладнання житлових будинків, житлових приміщень за рахунок ліквідації або влаштування таких архітектурно-конструктивних елементів як перегородки, вікна, двері; встановлення (будівництво) тамбурів, сіней, балконів, лоджій, веранд та інше без влаштування фундаментів, а також інженерного обладнання, без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Колегією суддів встановлено, що спірний реконструйований балкон за вказаною адресою до експлуатації не приймався, документи, які б підтверджували прийняття реконструйованої квартири до експлуатації в установленому законом порядку, в матеріалах справи відсутні, такі документи не представлені і в суд апеляційної інстанції.

Також, в матеріалах справи відсутня узгоджена, в установленому порядку, проектна документація на проведення реконструкції балкону та дозвіл на її здійснення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідачі здійснивши самочинне розширення балкона, без згоди мешканців будинку, без погодженої проектної документації та дозволу Сихівської районної адміністрації, зобов`язані демонтувати вказану добудову.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із залишенням без змін рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в тому числі і стягнення з позивача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк