Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/9699/18
Провадження № 22-ц/810/817/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Авалян Н.М., Яреська А.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Лисичанська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 серпня 2019 року ухвалене судом у складі судді В.М. Фастовця в м. Лисичанську Луганської області

за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з зазначеними вище вимогами, в обґрунтування яких вказав, що з 1997 року мешкає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству мешкав ОСОБА_2 , який був власником будинку АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

За життя ОСОБА_2 за усною домовленістю з позивачем домовились про те, що ОСОБА_2 продасть свій будинок позивачу за умови того, що позивач буде за ним доглядати, на підтвердження чого ОСОБА_2 складено власноруч 01.08.2000 року розписку про отримання від ОСОБА_1 1000 грн. завдатку, як попередньої оплати для подальшого продажу будинку. Після складення розписки ОСОБА_2 передав позивачу правовстановлюючі документи на будинок на підтвердження намірів на подальший продаж. З моменту написання розписки позивач почав доглядати ОСОБА_2 до його смерті. Після смерті ОСОБА_2 позивач почав доглядати за будинком, перевіз туди речі та згодом почав користуватися будинком.

У зв`язку з викладеним просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вказав, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи. Суд не врахував, що за життя ОСОБА_2 домовились із скаржником про те, що ОСОБА_2 продасть свій будинок позивачу за умови того, що позивач буде за ним доглядати, на підтвердження чого ОСОБА_2 складено власноруч 01.08.2000 року розписку про отримання від ОСОБА_1 1000 грн. завдатку, як попередньої оплати для подальшого продажу будинку. Після складення розписки ОСОБА_2 передав позивачу правовстановлюючі документи на будинок на підтвердження намірів на подальший продаж. З моменту написання розписки скаржник почав доглядати за ОСОБА_2 до його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 позивач почав доглядати за будинком, перевіз туди речі та згодом почав користуватися будинком. Скаржник збирається провести капітальний ремонт вказаного будинку, юридично він не є власником будинку, а тому не має змоги оформити дозвільну документацію.

У зв`язку з викладеним просив суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу Лисичанська міська рада не погоджується з доводами апеляційної скарги та посилається на те, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що з 2000 року користується та відкрито володіє будинком АДРЕСА_2 . Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутня добросовісність користування майном в розумінні ст.344 ЦК України, оскільки заволодіння майном відбулося на правомірній підставі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається як на підставу набуття такого майна за набувальною давністю, згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років.

Так, звертаючись до суду позивач у позовній заяві зазначив, що за життя ОСОБА_2 з позивачем домовились про те, що ОСОБА_2 продасть йому свій будинок, за умови того, що він буде за ним доглядати. На підтвердження вказаних обставин, позивач до позовної заяви надав копію розписки про отримання власником будинку від позивача грошових коштів у сумі 1000 грн. як завдаток за подальший продаж будинку.

Колегія суддів приходить до висновку, що вищевказана обставина виключає добросовісність набуття, що є обов`язковою умовою визнання права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Крім того скаржником не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач відкрито, безперервно володів спірним будинком з 07.11.2000 року. Надана позивачем довідка (а.с. 6) не є належним доказом, оскільки не завірена належним чином.

Отже, висновки суду першої інстанції в повній мірі ґрунтуються на приписах цивільного законодавства.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд взяв за основу для вирішення справи по суті відсутність даних про спадкоємців, але не сприяв позивачу у захисті та реалізації його прав стосовно витребування цих доказів не заслуговує на увагу, оскільки при розгляді справи у суді першої інстанції скаржник не заявляв клопотання про витребування відомостей із Спадкового реєстру стосовно наявності спадкоємців після померлого ОСОБА_2 .

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги не має, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий Луганська В.М.

Судді:Авалян Н.М.

Яресько А.В.