Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 211/530/16-ц

провадження № 61-33725св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Державна казначейська служба України,

третя особа- прокуратура Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року у складі судді Ткаченко С. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою.

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2009 року його було затримано співробітниками міліції та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставою для затримання працівники міліції вказали, що він

31 липня 2009 року о 02 години 55 хвилин підпалив автомобіль марки Фіат, який належав ОСОБА_3 .

Цей кримінальний злочин він не вчиняв, вважав затримання незаконним, доказів причетності його по підпалу у працівників міліції не було. Співробітники міліції принижували, ображали його честь та гідність, застосовували фізичне насильство.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2009 року змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. Постановою слідчого Дзержинського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України

(далі - Дзержинський РВ КМУ ГУМВС України) від 22 жовтня 2012 року кримінальна справа закрита за відсутністю в його діях складу злочину.

Таким чином в період з 31 липня 2009 року по 22 жовтня 2012 року, тобто протягом 39 місяців, він безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на перенесені страждання та сильні душевні переживання за неправомірне притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 250 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем у встановленому законом порядку було доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки кримінальну справу за обвинуваченням позивача було закрито у зв`язку з тим, що не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді, та вичерпано можливості їх отримання.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Таким чином, станом на час ухвалення судом рішення мінімальна заробітна плата становила 1 450 грн та за період часу перебування позивача під слідством 39 місяців її розмір становить 56 550 грн.

При цьому судом було враховано, що позивач тривалий час перебував під вартою, був позбавлений права вільно пересуватися, був ізольований від суспільства, тривалий час відносно нього було застосовано запобіжний захід - підписка про не виїзд, що порушувало його конституційне право вільно пересуватися, він був обмежений у спілкуванні з родиною, можливістю спілкуватися із рідними, допомагати їм та підтримувати, в слідчому ізоляторі у нього вперше було виявлено гіпертонічну хворобу, тому суд вважав за необхідне збільшити розрахований судом розмір моральної шкоди, відшкодування якої у таких правовідносинах здійснюється Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Керуючись положеннями статті 23 ЦК України, відповідно до якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також враховуючи ступінь душевних стражданнях, їх тривалість, порушення звичайного ритму життя позивача та виникненням певних обмежень та незручностей у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд вважав правильним визначити розмір моральної шкоди 250 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого

2017 року апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу

від 24 жовтня 2016 року в частині розміру стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, у відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено розмір моральної шкоди з 250 000 грн до 70 000 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою була заподіяна моральна шкода. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі

250 000 грн є значно завищеним, та більше ніж у чотири рази перевищує встановлений законодавством мінімум.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, виходив із того, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1 600 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодування, становить 62 400 грн

(1 600 грн х 39 місяців).

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з

250 000 грн до 70 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначений судом апеляційної інстанції розмір моральної компенсації є значно заниженим, що суперечить принципам розумності і справедливості та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини про те, що суд при визначенні суми відшкодування моральної шкоди повинен керуватися принципом справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Крім того, вважав, що судом незаконно взято для розрахунку розміру моральної шкоди 39 місяців перебування під слідством, а не 77 місяців, оскільки він не був повідомлений про час закриття кримінальної справи, та незаконно взята за основу зазначена у розрахунках сума прожиткового мінімуму 1 600 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 липня 2009 року ОСОБА_1 було затримано працівниками Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України з підстав підозри підпалу автомобіля марки Фіат, який належав ОСОБА_3 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2009 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 13 листопада 2009 року постанову скасовано, змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України від 22 жовтня 2012 року закрито кримінальну справу, порушену відносно ОСОБА_1 , за відсутністю в його діях складу злочину. Скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд (а. с. 6-8).

14 грудня 2015 року захиснику ОСОБА_1 - адвокату Мотрук В. І. було видано постанову про закриття кримінальної справи стосовно

ОСОБА_1 .

Відповідно до медичної довідки від 07 вересня 2009 року, виданої начальником медичної частини Криворізького слідчого ізолятора

ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в медичній частині слідчого ізолятора з діагнозом: гіпертонічна хвороба вперше виявлена, гіпертонічний криз, порушення мозгового кровооббігу (а. с. 10).

Обставини порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи, його перебування протягом трьох місяців під вартою, потім на підписці про невиїзд, затримання, притягнення до кримінальної відповідальності, направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування й закриття кримінальної справи підтверджується матеріалами справи та не підлягають доказуванню відповідно до частини четвертої 61 ЦПК України 2004 року.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством із 31 липня 2009 року по 22 жовтня 2012 року; тримався під вартою із 10 серпня 2009 року по 13 листопада 2009 року; знаходився під підпискою про невиїзд із 13 листопада 2009 року по 22 жовтня 2012 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (статті 1176 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону № 266/94-ВР).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством

39 місяців, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР, яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно із статтею 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження

№ 14-298цс18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження

№ 14-136цс19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановив, що період незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством становить 39 місяців, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складає 1 450 грн, врахував принцип розумності, виваженості та справедливості і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, апеляційний суд не дослідив наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та співставленні, не дав їм належну правову оцінку, не виконав вимоги цивільного судочинства та не застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, оскільки помилково виходив із того, що згідно із пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки рішення апеляційного суду не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо законності й обґрунтованості, то відповідно до положень статті 413 ЦПК України є підстави для його скасування із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого

2017 року скасувати.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович