Справа № 345/4102/18
Провадження № 2-др/345/2/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мигович О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №345/4102/18, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою. Заяву мотивує тим, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10.12.2018 року за скаргою ОСОБА_1 на постанову про звернення стягнення про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №51808471, за участі заінтерисованої особи в задоволенні вимог скарги щодо визнання оскаржуваних рішень, дій субєкта оскарження що проявились у винесенні оскаржених постанов та їх звернення до примусового виконання, неправомірними та зобовязання субєкта оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника) - відмовлено.

ОСОБА_1 вказує, що в описовій частині ухвали «суд» в особі головуючого судді О.М. Мигович «забув», навіть в скороченому вигляді викласти аргументацію скаржника за якою оскаржена постанова не є виконавчим документом, тому не підлягає до примусового виконання будь-ким, також Управлінням праці та соціального захисту населення, тому оскаржену постанову та дії «державної виконавиці» щодо її винесення та звернення до виконання слід було визнати неправомірними та зобовязати субєкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право). Коли суд, вислухавши та уточнивши позиції сторін спору, ухилився від обовязку зробити юридичний висновок з даного незаперечного факту в сенсі визнання постанов такими, як і дії «держвиконавиці» з винесення таких постанов, звернення їх до примусового виконання, не зобовязав субєкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення у справі № 345/4102/18 стосовно вимоги в п.1 прохальної частини скарги, а саме: «Визнати оскаржуване рішення у вигляді постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від (дата невідома) у справі ВП №50809335, ВП №51580640, дії субєкта оскарження - Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, що проявилися у винесенні (дата невідома) постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та зверненні їх до виконання, неправомірними та зобовязати субєкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника)», виходячи з того, що оскаржена постанова не є виконавчим документом і тому не підлягає до примусового виконання, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, але судом не було ухвалено рішення.

За змістом ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 1статті 270 ЦПК Українивстановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Так, відповідно до вимог ч.1ст.270ЦПК України,суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихстаттею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи дану норму закону слідує, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі,чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Натомість суддею було постановлено ухвалу від 10.12.2018 року, а не рішення.

Окрім того, згідно із п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Натомість вимоги скаржника щодо ухвалення додаткового рішення фактично зводяться до зміни сутності ухвали, що суперечить вимогам процесуального законодавства. Крім того, мотиви, викладені скаржником у заяві про ухвалення додаткового рішення, є приводом для апеляційного оскарження, та не можуть вирішуватися в порядку ухвалення додаткового рішення. Суд не вправі під видом додаткового рішення змінити зміст рішення.

При цьому суд також звертає увагу, що покликання скаржника на те, що постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №50809335, ВП №51580640 (дата невідома) не підлягає виконанню, так як не є виконавчим документом відображають перекручене тлумачення норм законодавства. Адже вказана постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», одним із заходів, які вживалися державним виконавцем в рамках примусового виконання постанови № 345/3205/14-п від 22.08.2014 року та виконавчого листа № 345/883/14-ц від 01.12.2014 року.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Напідставівикладеногоікеруючисьст.270 ЦПКУкраїни,

у х в ал и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 345/4102/18 стосовно вимоги в п.1 прохальної частини скарги, а саме: «Визнати оскаржуване рішення у вигляді постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від (дата невідома) у справі ВП №50809335, ВП №51580640, дії субєкта оскарження - Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, що проявилися у винесенні (дата невідома) постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та зверненні їх до виконання, неправомірними та зобовязати субєкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника)», виходячи з того, що оскаржена постанова не є виконавчим документом і тому не підлягає до примусового виконання, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, але судом не було ухвалено рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: