Справа № 488/2812/17 Суддя суду першої інстанції Лазарева Г.М.
Провадження № 22-ц/812/1756/19, Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
№ 22-ц/812/1859/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю прокурора Цвікілевич Н.В.,

представника позивача Михайленко Г.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Маргаряна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Миколаївської області і ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 12 год. 06 хв., за позовом в.о. керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішень міської ради, скасування запису в державному реєстрі, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та її витребування у придатному для використання стані,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2017 року в.о. керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (далі Миколаївська ОДА) звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою № 2 було виявлено порушення вимог законодавства при наданні Миколаївською міською радою земельних ділянок на території Корабельного району міста Миколаєва. Так, на підставі пункту 6 розділу 1 Миколаївської міської ради № 20/47 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» (далі ДП «Миколаївське лісове господарство») площею 1000 кв.м. з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Пунктами 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 23/44 від 25 квітня 2008 року погоджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м., зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової та громадської забудови, із земель ДП «Миколаївське лісове господарство» для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та надано її у власність ОСОБА_3 .

В подальшому, на підставі вищевказаних рішень Миколаївської міської ради та постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року у справі № 2-а-443/2008 ОСОБА_3 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0032 серії ЯЗ № 983952 від 21 листопада 2012 року.

Після отримання ОСОБА_3 державного акту на право власності на землю, між нею та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 1206 від 23 листопада 2012 року, згідно якого останній набув право власності на зазначену земельну ділянку, про що до державного акту про право власності внесено відмітку за № :05:001:0032:3:02.

В подальшому, 27 листопада 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 7868913 про право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .

Крім того, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок площею 421,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , про що свідчить запис в Реєстрі № 16007736 від 18 серпня 2016 року.

Посилаючись на викладене, прокурор просив:

- визнати незаконним та скасувати п.п. 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року, яким погоджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 983952, виданий ОСОБА_3 21 листопада 2012 року з відміткою № :05:001:0032:3:2 про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 , який зареєстровано 21 листопада 2012 року Управлінням Держкомзему у м. Миколаєві у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03079;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16007736 від 18 серпня 2016 року про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської ОДА земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :05:001:0032 у придатному для використанні стані шляхом знесення об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано п.п. 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 983952, який був виданий ОСОБА_3 21 листопада 2012 року з відміткою № :05:001:0032:3:02 про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 та зареєстрований Управлінням Держкомзему у м. Миколаєві у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03079. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16007736 від 18 серпня 2016 року про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Стягнуто з Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір у розмірі 2 695,55 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що спірна земельна була надана ОСОБА_3 за рахунок земель, що віднесені до земель держлісфонду урочища «Жовтневе», квартал 43 та перебуває у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство». Розпорядження про вилучення з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» земель зі складу урочища «Жовтневе» не приймалось, а тому Миколаївською міською радою передано у власність ОСОБА_3 спірну земельну ділянку без її вилучення у ДП «Миколаївське лісове господарство» у встановленому законом порядку та фактично зі зміною її цільового призначення.

Оскільки спірна земельна ділянка державного лісового фонду надавалась ОСОБА_3 для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства і використання лісових ресурсів, що фактично свідчить про зміну її цільового призначення, то проект відведення мав би бути погоджений органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Однак, проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки не погоджувався, висновок не надавався.

Крім того, відповідно до генерального плану розвитку м. Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 403 від 24 листопада 1986 року, який був містобудівною документацією, діючою на момент прийняття відповідачем вказаних рішень, - обов`язковим документом для всіх організацій та установ, які здійснюють будівництво на території міста, а також використання землі в планувальних межах міста, та Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради № 15/41 від 17 жовтня 2003 року, спірна земельна ділянка розташована на території зони зелених насаджень та належить до ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення.

Враховуючи що державний акт виданий ОСОБА_3 на підставі рішень міськради, які суд визнав незаконними, він також підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог прокурора в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської ОДА земельної ділянки по АДРЕСА_1 , місцевий суд виходив із того, що право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку і, відповідно, на збудований будинок - є набутим правомірно, порушення прав Миколаївської обласної державної адміністрації Костиненком М.І. судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності, дійшовши висновку, що надані відповідачем докази жодним чином не доводять того, що позивач у справі - Миколаївська обласна державна адміністрація довідалась або могла б довідатися про наявність оскаржуваних рішень Миколаївської міської ради у 2014 році.

Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого суду, перший заступник прокурора Миколаївської області оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати в частині витребування земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :05:001:0032 у придатному для використання стані шляхом знесення об`єкту нерухомості та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову прокурора.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство», а отже право на її вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність в силу приписів ст.ст. 116, 122, 149 ЗК України, мала саме ОСОБА_4 . Посилання суду на те, що вимоги ст. 149 ЗУ України стосуються лише землекористувачів, а не власників земельних ділянок не спростовує зазначених висновків.

За таких обставин, вибуття спірної земельної ділянки відбулось без волі власника держави в особі Миколаївської ОДА, а тому належним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки від нинішнього власника ОСОБА_1 на користь належного власника держави в особі Миколаївської ОДА.

Крім того, оскільки земельна ділянка відчужена ОСОБА_3 за відплатним договором, прокурором обрано вірний спосіб захисту порушеного права власності Миколаївської ОДА та пред`явлено позов на підставі ст. 388 ЦК України про витребування спірної земельної ділянки від нинішнього її власника.

Враховуючи, що районним судом встановлено перевищення повноважень Миколаївською міською радою при розпорядженні спірною земельною ділянкою та вимоги ст.ст. 57, 31 ЛК України, ст.ст. 122, 149 ЗК України щодо неналежного розпорядника цими землями, ОСОБА_5 ОДА відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України має право на її витребування від добросовісного набувача. При цьому, для застосування вимог ст. 388 ЦК України не вимагається порушення прав власника майна його останнім набувачем.

Проте, місцевим судом в порушення вимог ст. 265 ЦПК України не зазначено мотивів не застосування вказаної норми права.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу прокурора учасники справи не скористались.

Відповідач ОСОБА_1 також не погоджуючись з рішенням місцевого суду, оскаржив його шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що не погоджується з висновком районного суду про те, що прокурором не пропущена позовна давність для звернення до суду з даним позовом, а тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин позовної давності.

Так, про наявність спірного рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2008 року № 23/44 Миколаївській обласній державній адміністрації відомо з моменту його прийняття, оскільки відповідно до п. 2.4 ст. 2 Регламенту Миколаївської міської ради рішення було оприлюднено у засобах масової інформації, заснованих радою та на офіційному сайті. Також, згідно з листом розсиланням 1 примірник зазначеного рішення Миколаївської міської ради був надісланий до управління охорони навколишнього середовища Миколаївської ОДА 21 травня 2008 року.

Вказане рішення Миколаївської міської ради було передано на зберігання до архівного відділу Миколаївської міської ради в 2014 році, акт приймання-передавання документів від 14 жовтня 2014 року № 7.

Прокуратурі про вказане рішення було відомо ще з 2014 року, оскільки було розпочато кримінальне провадження № 0000074 за фактом передачі у приватну власність громадянам земельної ділянки державного лісового фонду, розташованої в урочище «Жовтневе», а тому в задоволенні позовних вимог прокурора треба відмовити за спливом позовної давності.

В суді апеляційної інстанції підтримуючи доводи апеляційної скарги, представник відповідача посилався також на те, що судом першої інстанції при розгляді справи істотно порушені норми процесуального права, оскільки суд, як з`ясувалося в суді апеляційної інстанції, не звернув увагу на те, що прокурор звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 , яка на час звернення до суду прокурора з позовом вже померла, тобто розглянув позовні вимоги до особи яке вже втратила правоздатність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Прокуратура Миколаївської області доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на те, що вони суперечать нормам матеріального права та просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Доводи відзиву обґрунтовувала тим, що початок перебігу позовної давності у цій справі слід обраховувати не з моменту, коли було прийнято оспорюване рішення або коли могло бути відомо органам контролю, які не є учасниками справи та права яких не порушено, про наявні правопорушення, а з моменту, коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав та суперечність розпорядження, що оскаржується, вимогам закону.

Крім того, відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року у місцевих державних адміністрацій відсутні контролюючі функції щодо органів місцевого самоврядування, зокрема у сфері розпорядження землями.

Так ст. 21 зазначеного Закону містить вичерпний перелік повноважень адміністрації в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля, серед яких відсутні будь-які посилання на можливість контролю з боку адміністрації за рішеннями органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями.

Також, оскаржуваний державний акт було видано на підставі незаконного рішення Миколаївської міської ради та Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року у справі № 2-а-443/2008. Отже, при наявності чинного рішення суду, на підставі якого видано державний акт, вимога про визнання цього документу недійсним не могла бути задоволена.

Вказане унеможливлювало витребування спірної земельної ділянки у її нинішнього власника та не забезпечувало реального поновлення порушених інтересів держави у спірних правовідносинах. Рішення Ленінського районного суду від 26 вересня 2008 року у справі № 2-а-443/2008 скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року. При цьому ні ОСОБА_4 , ні прокуратура не були учасниками цієї справи.

Враховуючи викладене, з огляду на зміст оскаржуваних рішень, у ОСОБА_6 ОДА була відсутня об`єктивна можливість дізнатися про порушення інтересів держави, раніше, ніж про вказані факти її повідомила прокуратура, об`єктивна можливість дізнатися про порушення інтересів держави у якої, в свою чергу, виникла з 05 серпня 2014 року - під час перевірки додержання вимог земельного законодавства в діяльності Миколаївської міської ради. З даним позовом прокурор звернувся 01 серпня 2017 року, тобто в межах позовної давності.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_7 не скористались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим відповідно до частини четвертої вказаної норми закону суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам.

Як встановлено судом на підставі пункту 6 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 20/47 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої адреси.

Пунктами 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 23/44 від 25 квітня 2008 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 1000 кв.м., за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі вищевказаних рішень ОСОБА_3 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0032 серії ЯЗ № 983952 від 21 листопада 2012 року.

Судовим розглядом встановлено, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_3 за рахунок земель, що віднесені до земель держлісфонду урочища «Жовтневе», квартал 43, та перебуває у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» і це підтверджується наявними у матеріалах даної справи, та дослідженими у судовому засіданні: листом ВО «Укрдержліспроект» № 403 від 05 липня 2017 року, листом Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 138 від 15 лютого 2016 року та листом ДП «Миколаївське лісове господарство» № 43 від 15 лютого 2016 року.

З інформаційного листа ВО «Укрдержліспроект» № 403 від 05 липня 2017 року, листа Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 138 від 15 лютого 2016 року встановлено, що спірна земельна ділянка на момент передачі ОСОБА_3 належала до земель лісового фонду та перебувала у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» та проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки не погоджувався, висновок не надавався.

23 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 1206 зазначеної земельної ділянки, за яким останній набув право власності на зазначену земельну ділянку, про що

27 листопада 2014 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 7868913.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Суд першої інстанції при розгляді справи зазначених правових норм не дотримався.

Так, прокурором пред`явлені позовні вимоги до ОСОБА_3 , яка зазначена відповідачем у справі, зокрема, визнати незаконним та скасувати п.п. 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року, яким погоджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на цю земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 21 листопада 2012 року.

Згідно із положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При розгляді справи на адресу відповідача ОСОБА_3 направлялися процесуальні документи, що ухвалювалися судом та ця особа повідомлялася за зазначеним у позові місцем проживання про розгляд справи. Між тим, поштові повідомлення разом з надісланими документами поверталися з різними позначками пошти, а саме з позначкою, що адресат помер (а.с. 72, 83,98). Проте суд першої інстанції ці обставини залишив поза увагою та здійснив виклик відповідача ОСОБА_3 через оголошення, яке міститься в матеріалах суду без позначки місця його оприлюднення, після чого розглянув справу по суті, зазначивши в рішенні суду про неявку в судове засідання відповідача ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції було з`ясовано, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до актового запису про смерть № 5 від 31 січня 2017 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто прокурор звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, який на час звернення прокурора до суду вже помер, що виключало можливість відкриття провадження у справі та її розгляд за позовними вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Так норми ст. 55 ЦПК України визначають порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі.

Отже ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку ст. 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

За такого, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ст. 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною по справі, а тому провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Така правова позиція з приводу необхідності закриття провадження у справах за позовами, які пред`явленні до осіб, що померли на момент пред`явлення позовів, висловлена Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 654/3928/15, 16 травня 2018 року, у справі №183/4229/14-ц, 07 березня 2018 року у справі № 320/13096/13-ц, 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15.

Отже, суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, а тому колегія суддів вважає за можливе задовольнити апеляційні скарги частково, погодившись з тим, що судом першої інстанції при розгляді справ було допущено порушення норм процесуального права, які вплинули на вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування підпунктів 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року щодо погодження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1 000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 983952 від 21 листопада 2012 року з відміткою № :05:001:0032:3:02 про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03079 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 16007736 від 18 серпня 2016 року про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської ОДА спірної земельної ділянки є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування підпунктів 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року та визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 983952 від 21 листопада 2012 року з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 , а тому їх обґрунтованість залежить від вирішення в установленому законом порядку вимог щодо правомірності прийнятого виконавчим комітетом рішення, а відтак рішення суду першої інстанції в частині вирішення цих вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 . Прокуратурі Миколаївської області підлягає поверненню частина сплаченого судового збору у розмірі 3 200 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Миколаївської області і ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2019 року скасувати.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування підпунктів 9, 9.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 23/44 від 25 квітня 2008 року щодо погодження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1 000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 983952 від 21 листопада 2012 року з відміткою № :05:001:0032:3:02 про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03079 провадження у справі закрити.

В іншій частині позовних вимог ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог про cкасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 16007736 від 18 серпня 2016 року про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та витребування з незаконного володіння у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :05:001:0032 у придатному для використання стані шляхом знесення об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку, відмовити.

Повернути Прокуратурі Миколаївської області, місцезнаходження якої м. Миколаїв вул. Нікольська, 73, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02910048 частину сплаченого судового збору у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. згідно платіжного доручення № 1097 від 19 липня 2017 року на рахунок № 0004, отримувач УДКСУ у Миколаєві /м. Миколаїв/22030001, код банку отримувача 826013, код отримувача -37992781.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.