Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 386/1028/16-ц

провадження № 61-29567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченка»,

третя особа - Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченка», третя особа - Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй належить земельна ділянка площею 4,0296 га, кадастровий номер :02:000:0154, яка знаходиться на території Голованівської селищної ради Кіровоградської області.

У 2013 році маючи намір передати земельну ділянку в оренду, вона вирішила укласти договір оренди землі з відповідачем, при цьому підписала три примірники договору оренди землі, у якому на час підписання не було узгоджено розмір орендної плати.

Не дійшовши згоди з приводу розміру орендної плати, вона відмовилася укладати зазначений договір оренди землі, однак згодом дізналася про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шевченка» (далі - ТОВ «Агрофірма «Шевченка») зареєструвало зазначений договір.

Вважає договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем недійсним, оскільки він не містить дати укладання, на момент укладання договору вона з відповідачем не досягла згоди щодо розміру орендної плати, а також в договорі відсутні дані щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що взагалі виключає можливість говорити про досягнення згоди відносно розміру орендної плати між ними.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області 28 липня 2015 року, номер запису про інше речове право 10614211.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року у складі судді Гарбуза О. С. позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 10 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Шевченка», зареєстрований 28 липня 2015 року державним реєстратором Топольник О. М., реєстраційна служба Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області, номер запису 10614211.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що в оспорюваному договорі оренди землі не визначено розмір орендної плати, оскільки в цьому договорі зазначено про те, що така орендна плата вноситься у готівковій формі в розмірі грн на рік, але не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тоді як розмір в гривнях та у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не визначено. Крім того, в договорі не визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка давала б можливість визначити нижню межу розміру орендної плати. Також, визначаючи розмір орендної плати в натуральній формі, згідно з додатком № 1 до цього договору, не конкретизовано, яке саме зерно має видаватися орендодавцю та не визначено в якій кількості.

Також місцевий суд зазначив про безпідставність тверджень позивача про відсутність у оспорюваному договорі дати його укладення, оскільки примірник, наданий відповідачем, має дату, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права від 30 липня 2015 року № 41483673.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Шевченка» задоволено. Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторони у оспорюваному договорі зазначили розмір орендної плати, яка виплачується в натуральній формі. Позивач отримувала орендну плату в натуральній формі. Станом на 23 липня 2013 року вартість належної позивачу земельної ділянки згідно з нормативною грошовою оцінкою складала 50 797 грн. Позивач не надала доказів того, що вона бажала отримувати орендну плату грішми, що вона ставила питання перед відповідачем про уточнення розміру орендної плати в гривнях згідно з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, а відповідачі їй відмовив у цьому. За викладених обставин висновок суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_1 та наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним є помилковим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що законодавством визначено обов`язкову письмову форму для договорів оренди землі, тому згода сторін щодо істотних умов договору має бути викладена також письмово у вказаному договорі.

У пункті 9 договору оренди дійсно встановлено, що розмір орендної плати не може бути меншим 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Разом з тим, таке формулювання все одно не дозволяє визначити розмір орендної плати у грошовій формі, яка підлягає сплаті орендарем, оскільки у такий спосіб визначається виключно та межа орендної плати, нижче якої її розмір не може опуститися. При цьому сам розмір орендної плати, виходячи з формулювання пункту 9 договору оренди визначити неможливо.

Посилання апеляційного суду на те, що станом на 23 липня 2013 року вартість належної ОСОБА_1 земельної ділянки відповідно до нормативної грошової оцінки складала 50 797 грн не заслуговують на увагу, оскільки зазначена інформація повинна бути відома не апеляційному суду під час розгляду справи, а ОСОБА_1 під час укладення оспорюваного договору, для забезпечення її усвідомленого волевиявлення щодо розміру орендної плати у грошовій формі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У грудні 2017 року ТОВ «Агрофірма «Шевченка» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, посилаючись на те, що апеляційний правильно зазначив у рішенні про те, що сторони у оспорюваному договорі зазначили розмір орендної плати, яка виплачується в натуральній формі, яку ОСОБА_1 отримувала. Позивач не надала доказів того, що вона бажала отримувати орендну плату грішми та ставила перед товариством питання про уточнення розміру орендної плати в гривнях відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідач їй відмовив у цьому. Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 892, виданого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Воєводою С. М., належить земельна ділянка площею 4,0296 га, кадастровий номер :02:000:0154, яка знаходиться на території Голованівської селищної ради Кіровоградської області.

10 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Шевченка» було укладено договір оренди землі, який 28 липня 2015 року зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області Топольник О. М., про що вчинено запис про інше речове право № 10614211.

Згідно з пунктами 2, 8 договору оренди ОСОБА_1 передала в оренду відповідачу земельну ділянку загальною площею 4,0296 га, у тому числі 4,0296 га ріллі, на строк 10 років.

Пунктом 9 договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: готівковій формі, в розмірі гривнях на рік, але не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За усною заявою орендодавця орендна плата може виплачуватися в натуральній (сільськогосподарською продукцією) та відробітковій формі відповідно до додатку № 1.

Згідно з додатком № 1 до договору оренди землі від 10 листопада 2014 року визначено натуральну форму орендної плати, яка складається із зерна 2000, соняшнику 100, цукру 50 та оранки городу. Період виплати визначено до 31 грудня кожного року.

До наданого відповідачем примірника договору оренди землі від 10 листопада 2014 року також додано акт про передачу та прийом земельної ділянки.

Згідно з витягів з відомостей про видачу сільськогосподарської продукції ОСОБА_1 отримала з 2014 року по 2015 рік щорічно по 500 кг пшениці, а в 2016 році - 1 000 кг пшениці; в 2014 році - 500 кг ячменю; з 2014 року по 2016 рік - щорічно по 1 000 кг кукурудзи; з 2014 року по 2016 рік - щорічно по 100 кг соняшника; з 2014 року по 2016 рік - щорічно по 50 кг цукру.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 23 липня 2013 року вартість належної ОСОБА_1 земельної ділянки відповідно до нормативної грошової оцінки складала 50 797 грн.

ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона бажала отримувати орендну плату грішми та ставила питання перед відповідачем про уточнення розміру орендної плати в гривнях відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідач їй відмовив у цьому.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Голованівського районного суду Кіровоградської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 386/1028/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відносини, пов`язані з орендою землі державної чи комунальної власності, регулюються ЗК України, ЦК України, ПК України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати при укладенні договору оренди.

Відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною п`ятою статті 5 цього Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно із частиною третьою статті 201 ЗК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що нормативна грошова оцінка - конкретна вартісна характеристика, яка містить низку етапів, передбачених чинним законодавством. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення щодо проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка технічної документації грошової оцінки спеціальною установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 вказаного закону зазначено в новій редакції, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За положеннями частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Апеляційним судом правильно встановлено, що станом на 23 липня 2013 року вартість належної ОСОБА_1 земельної ділянки відповідно до нормативної грошової оцінки складала 50 797 грн. Сторони у договорі оренди зазначили, що орендна плата вноситься орендарем у готівковій формі не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та згідно з додатком № 1 до договору оренди землі визначили натуральну форму орендної плати, яку ОСОБА_1 отримувала з 2014 року до 2016 року. Позивач не надала доказів того, що вона бажала отримувати орендну плату грішми та ставила питання перед відповідачем про уточнення розміру орендної плати в гривнях відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідач їй відмовив у цьому.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

З огляду на викладене, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, врахувавши те, що сторони у оспорюваному договорі зазначили розмір орендної плати, яка виплачується в натуральній формі, а також те, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату в натуральній формі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також апеляційний суд правильно зазначив про те, що у матеріалах справи відсутні докази, а ОСОБА_1 не довела того, що вона бажала отримувати орендну плату грішми і ставила перед відповідачем питання про уточнення розміру орендної плати в гривнях відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідач їй відмовив у цьому,

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська