Справа № 540/242/19
Номер провадження 2/540/335/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Косик С.М.

за участю: секретаря Ткач Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 14.11.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 30.12.2016, 01.06.2017 та 01.12.2017 року між ним та відповідачем було укладено три договори позики у формі написаних власноручно відповідачем розписок, за умовами яких останній отримав від позивача у борг кошти в розмірі 600,00 доларів США, 400,00 доларів США та 500,00 доларів США, відповідно. На даний час строк повернення коштів закінчився, відповідач не виконав свої зобов`язання та борг за вказаними договорами позики так і не повернув. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, що за встановленим курсом НБУ станом на 27.03.2019 становить 40 470,00 грн, для відшкодування основної суми боргу за договором позики від 30.12.2016 року, за договором позики від 01.06.2017 року, за договором позики від 01.12.2017 року, грошові кошти у розмірі 418,81 доларів США процентів за користування коштами за вказаними договорами позики, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 27.03.2019 складає 11299,49 грн, грошові кошти у розмірі 59,46 доларів США 3 % річних за вказаним договором позики, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 27 березня 2019 року складає 1604,23 грн, а всього 1978,27 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США станом на 27 березня 2019 року складає 53373,72 грн, та судові витрати.

06.05.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та зазначає, що договорів позики між ними не укладалося, натомість дійсно ним видано ОСОБА_1 три розписки щодо отримання в борг коштів в загальній сумі 1500 доларів США. На погашення зазначених вище боргових зобов`язань ним щомісяця передавалися грошові кошти готівкою особисто ОСОБА_1 або перераховувались через банківські установи на картковий рахунок ОСОБА_1 або за його вказівкою на картковий рахунок його дружини ОСОБА_4 . Усього за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року включно ним було сплачено 79 893,00 грн, що підтверджується банківськими виписками, борговою розпискою перед ОСОБА_5 про взяття позики в сумі 3300 грн, також факт погашення борговий зобов`язань перед Луговим може підтвердити свідок ОСОБА_6 , який декілька разів на його прохання передавав кошти Луговому. Щодо нарахування та сплати процентів, зазначає, що такі розписками не передбачені. Крім цього повідомляє суд, що ОСОБА_1 неодноразово здійснював психологічний та фізичний тиск на нього та його рідних, у зв`язку з чим подано заяву до Машівського ВП про вчинення злочину (а.с. 36-40).

08.05.2019 він позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог та не погоджується з доводами відповідача про те, що договорів позики між ним та ним не укладалося, оскільки написані відповідачем власноручно розписки є договором позики. Інформація про те, що кошти в сумі 79893,00 сплачені, не відповідає дійсності, оскільки оригінали боргових розписок досі перебувають у нього і відміток на них про якесь погашення немає. Тому він заперечує факт повернення боргів відповідачем. Натомість не заперечує факт перерахування йому та його дружині відповідачем коштів на карткові рахунки та зарахування коштів через термінал, оскільки вони з відповідачем товаришували і він неодноразово давав йому кошти, що той вніс на його та дружинину картку для сплати обов`язкових платежів. Він неодноразово позичав кошти відповідачу як у доларах США, так і в гривнях. Також звертає увагу, що між ними була домовленість про те, що відповідач поверне борги у тій же валюті, в якій отримував, вони не домовлялися про те, що борги за вказаними розписками він повертатиме в гривнях. З доводами відповідача про те, що борговими розписками не передбачено сплату процентів він також не погоджується, оскільки відсотки вимагає відповідно до ст. 1048 ЦК України, які і сплату 3% річних відповідно до ст. 1050 ЦК України. Також заперечує проти доводів відповідача щодо погроз, оскільки він приїздив до нього з ОСОБА_5 для мирного врегулювання конфлікту (а.с. 58-59).

20.05.2019 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у яких наполягає на відмові ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що борг ним сплачено в гривнях, виходячи з вимог ст. 533 ЦК України. Вважає, що оскільки відсутнє прострочення грошового зобов`язання, а тому підстави для нарахування процентів відсутні. Доказом погроз з боку ОСОБА_1 є заява ОСОБА_7 25.04.2019 до Машівського ВП (а.с. 71-73).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у змісті позовної заяви, пояснивши, що він позичив ОСОБА_2 , з яким в той час був у дружніх стосунках, грошові кошти в загальній сумі 1500,00 доларів США, про що відповідач зазначив у власноруч написаних розписках, але борг не повернув. Гроші, які ОСОБА_2 перераховував на його картку та картку його дружини, останній сплачував в рахунок інших боргів, оскільки кожного місяця позичав у нього та його дружини кошти в гривнях, після чого повертав на картки, бо ті гроші він відкладав на оплату кредиту і йому було так зручно. Коли відповідач не повернув ще й гроші його дружині, він звернувся до суду з даним позовом. За спірними борговими розписками гроші відповідач не повернув та він ніколи не погоджувався щоб відповідач віддавав борг в гривнях.

Відповідач факту наявності боргових розписок не заперечував та водночас позов не визнав, пояснивши, що дійсно брав гроші в борг за вказаними розписками в доларах, оскільки не мав можливості повернути гроші вчасно за першою розпискою, брав знову та спочатку повертав в доларах, потім за вказівкою позивача, почав сплачувати в гривнях з рук в руки, зокрема через ОСОБА_6 або на картку позивача чи його дружини, він сплатив навіть більше в рахунок погашення боргу, розписок при цьому ніяких останній не писав, він думав що позивач порвав розписки.

Представник відповідача також просив у задоволенні позову відмовити з огляду на здійснення ОСОБА_2 переказів на картки позивача та його дружини та сплату готівковими коштами через інших осіб та самому позивачеві в рахунок боргу за розписками. Загалом його довірителем було сплачено значно більша сума в рахунок погашення боргу, натомість позивач та його товариші погрожували розправою ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 30.12.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у позивача в борг готівкові кошти в сумі 600 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2017 року (а.с. 7).

01.06.2017 між позивачем та відповідачем укладений договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у позивача в борг готівкові кошти в сумі 400 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2017 року (а.с. 8).

01.12.2017 між позивачем та відповідачем укладений договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у позивача в борг готівкові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 травня 2018 року (а.с. 9).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією, висловленою 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) при дослідженні питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Як стверджує позивач, відповідач ні у визначений договорами строк, ні у подальшому, суму позики не повернув, на підтвердження чого надав оригінали боргових розписок (а.с.62-64).

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що за борговими розписками відповідач ОСОБА_2 підтвердив отримання 30.12.2016 року 600 доларів США та обов`язок по їх поверненню до 01 вересня 2017 року; 01.06.2017 року 400 доларів США та обов`язок по їх поверненню до 01 жовтня 2017 року; 01.12.2017 року 500 доларів США та обов`язок по їх поверненню до 01 травня 2018 року.

Дані договори позики у формі розписки є чинними та у передбаченим законом порядку недійсними не визнавалися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що її син ОСОБА_2 в 2016 році потрапив в лікарню і потребував коштів, вона допомагала. Потім син зустрів ОСОБА_1 і останній допоміг сину коштами, а в 2018 році ОСОБА_8 почав просити постійно в неї гроші щомісяця по 3000,00 грн, говорив що брав кредит в банку, в 2019 році це припинилося, але весною 2019 року їй зателефонувала дружина ОСОБА_1 , потім сам ОСОБА_1 , після нього також ОСОБА_5 і всі вони погрожували вбивством вбити сина якщо він не віддасть борг, говорили що винен велику суму, про що вона повідомила в поліцію. Гроші Кущію вона повернула 3300,00 грн і забрала розписку, натомість сума боргу ОСОБА_1 їй невідома та розписок вона не бачила.

ОСОБА_9 показала суду, що її брат ОСОБА_2 виплачував кошти ОСОБА_1 за борговими розписками, вона допомагала йому віддавати гроші. Чула розмову Лугової ОСОБА_10 , яка погрожувала її брату та навесні 2018 року їздила з братом на таксі до Лугового віддавати гроші, але вона сиділа в автомобілі. Також їй відомо що брат повертав гроші на картку Лугового та його дружини.

Свідок ОСОБА_5 показав, що при отриманні ОСОБА_2 коштів в борг від ОСОБА_1 він присутній не був, які при передачі коштів в рахунок погашення заборгованості. ОСОБА_2 позичав в нього гроші 3300,00 грн в лютому 2019 року та коли не повернув та не вийшов на зв`язок, він зателефонував ОСОБА_1 , оскільки той поручався за ОСОБА_2 та також позичав гроші останньому, вони з ОСОБА_1 поїхали до ОСОБА_2 щоб поговорити з приводу заборгованості. Через кілька днів приїхала мати відповідача з вітчимом та повернули гроші, він повернув розписку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_2 неодноразово брав кошти в борг у ОСОБА_1 та він кілька разів передавав кошти останньому від ОСОБА_2 в рахунок боргу та ОСОБА_1 хотів передати розписку та потім порвав її.

Також відповідачем на підтвердження доводів про погашення боргових розписок надано банківські виписки та чеки, за якими він здійснював поповнення банківських карток позивача ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_11 протягом 2017-2019 років (а.с.22-31,41-48).

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Відповідно до ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал боргової розписки, наявний саме у позивача та наданий останнім суду, текст оригіналу розписки не містить надпису відповідача щодо повернення суми боргу, а відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що він звертавсь до позивача про повернення йому боргової розписки та останнім відмовлено у такому поверненні, хоча з пояснень відповідача убачається, що він обізнаний про такий обов`язок кредитора, а тому суд уважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення боргу в загальному розмірі 1500,00 доларів США та приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати відповідачем за спірними борговими розписками, оскільки покази зазначених вище свідків на підтвердження таких доводів не можуть бути прийняті судом, а тому їх слід відхилити, а надані банківські виписки та чеки також не свідчать про сплату коштів за борговими розписками, оскільки призначення платежу не вказано та кошти сплачені в гривнях, натомість позивач заперечує повернення боргу. Поповнення ж карткового рахунку дружини позивача також не свідчить про сплату боргових зобов`язань перед позивачем.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) також зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК, а також частини першої статті 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, 3% з 02.09.2017 року по 27.03.2019 року за 571 день становить 28,16 доларів США (600 доларів США: 365 днів:100*3*571 день прострочення).

3% з 02.10.2017 року по 27.03.2019 року за 541 день становить 17,78 доларів США (400 доларів США: 365 днів:100*3*541 день прострочення).

3% з 02.05.2018 року по 27.03.2019 року за 329 день становить 13,52 доларів США (500 доларів США: 365 днів:100*3*329 день прострочення).

З огляду на те, що позивач просить стягнути 3% річних саме за вказаний період, суд не уважає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути 3% річних за період до дня ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З огляду на викладене, враховуючи, що отримання відповідачем позики у сумі 1500 доларів США підтверджується розписками, які є доказом укладення договорів позики, а неповернення суми позики відповідачем стверджується наявністю у позивача оригіналів боргових розписок, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача позики у сумі 1500,00 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на час ухвалення рішення - 14.11.2019 року становить 36465 грн та 3% річних в розмірі 59,46 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 14.11.2019 року становить 1445,47 грн.

Водночас вимога про стягнення процентів за користування коштами, які нараховані позивачем згідно зі ст.1048 ЦК України в загальному розмірі 418,81 доларів США, задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 545,78 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.12.2016 року, за договором позики від 01.06.2017 року, за договором позики від 01.12.2017 року в загальному розмірі 1559,46 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 14.11.2019 року становить 37 910,47 грн, що складається з основної суми боргу в розмірі 1500,00 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 14.11.2019 року становить 36465 грн та 3% річних в розмірі 59,46 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на 14.11.2019 року становить 1445,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 545,78 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 12.02.1996 року Машівським РВ УМВС України в Полтавській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про зареєстроване місце проживання відсутні, місце проживання, повідомлене відповідачем: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний тест Рішення складено 20.11.2019 року.

Суддя С. М. Косик