Справа № 520/8924/17
Провадження № 2/520/4669/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Нефедової Г.В.

представника позивача ОСОБА_1 .

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору ,

ВСТАНОВИВ:

До суду 01.08.2017 року звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Кредекс Фінанс з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якої просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року в розмірі 239 823,24 грн.,

Згідно письмової заяви від 13.12.2017 року позивач, змінивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року в розмірі 239 823,24 грн., а також судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 3957,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони уклали договір про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року на підставі якого відповідачем отримано 14 594.00 доларів США кредиту на умовах його повернення у термін не пізніше 25 липня 2014 року з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних. На підставі договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року ПАТ Укрсиббанк відступив на користь позивача своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року. Позивач посилаючись на наявність у відповідача непогашеної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року просить суд задовольнити його позов.

Заочним рішенням від 21.12.2018 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. ( а/с 151).

Суд приймає до уваги то факт, що згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс-Фінанс» за №01/08-2018 від 01.08.2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою суду від 03.06.2019 року було задоволена заява ОСОБА_2 та скасоване заочне рішення а справа призначена до розгляду у загальному провадженню (а/с 177). У судовому засіданні 10.09.2019 року підготовче судове засідання було закрите та справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач в установлений судом строк відзив на позовну заяву в порядку передбаченому ст. 178 ЦПК України до суду не надав. Однак, у заяві про перегляд заочного рішення від 13.05.2019 року ( а/с 163) зазначив що незгоден із позовними вимогами вважаючи недоведеними належними доказами вручення боржнику доказів заміни позичальника, доказі наявності заборгованості, а також звернув увагу суду на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідач про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак, в судове засідання не з`явився та причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд розглянувши в судовому засіданні позовні вимоги позивача та надані відповідачем пояснення щодо позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

25.07.2007 між АКІБ Укрсиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року на підставі якого відповідачем отримано 14 594.00 Доларів США кредит на умовах його повернення у термін не пізніше 25 липня 2014 року з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, що підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року, що наявний в матеріалах справи (а.с. 5-12).

Також 25.07.2007 року АКІБ Укрсиббанк та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до

договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року відповідно до умов якої сторони вищевказаного правочину в додатку № 2 до договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року визначили графік платежів з детальним відображенням розміру погашення щомісячно до 10.07.2014 року тіла кредиту та відсотків за користування кредиту, а також визначили сукупну вартість кредиту, що підтверджується додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року та додатком № 2 до договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року. (а.с. 13 -17).

20 квітня 2012 року між ПАТ Укрсиббанк, що є правонаступником прав та обов`язків виступає АКІБ Укрсиббанк, як Клієнтом, та позивачем, як Фактором, укладено договір факторінгу № 05/12.

На підставі п. 2.1 договору факторінгу №05/12 від 20 квітня 2012 року сторони вказаного договору погодили, що відповідно до умов цього Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.

11 червня 2012 року між ПАТ Укрсиббанк та позивачем укладено договір про внесення змін до договору факторінгу №05/12 від 20 квітня 2012 року згідно п. 2.2 умов якого сторони домовились викласти частину Б додатку 1 (Реєстр заборгованості боржників в новій редакції) до цього договору.

Грошове зобов`язання відповідача за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року з зазначенням поточної заборгованості за цим зобов`язанням відповідача за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом станом 11.06.2012 року на п. 75 частини Б реєстру заборгованості боржників, що викладений на підставі договору про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року внесено до цього реєстру заборгованості боржників.

З п. 75 частини Б реєстру заборгованості боржників, що викладений на підставі договору про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року станом 11.06.2012 року складала за тілом кредиту у розмірі 9287, 33 Доларів США, відсотками за користування кредитом у розмірі 858,47 Доларів США.

На підставі наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю Кредекс Фінанс за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року станом 25.07.2017 року встановлено, що відповідача за вказаним договором наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9287,33 Доларів США, що еквівалентно на дату вчинення розрахунку 239 823,24 грн. та відсотками за користування кредитом у розмірі 858,47 Доларів США, що еквівалентно на дату вчинення розрахунку 22 167, 95 грн.

Відповідач в обґрунтовування своїх заперечень та підтвердження своїх аргументів щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року на загальну суму в розмірі 13 000,00 Доларів США надав квитанцію №116 від 10 грудня 2007 року та квитанцію № 32 від 26 грудня 2011 року.

З квитанції №116 від 10 грудня 2007 року вбачається, що відповідач 10 грудня 2007 року здійснив на користь АКІБ Укрсиббанк погашення кредиторської заборгованості за договором 555 у сумі 326 Доларів США, що еквівалентно 1646,30 грн.

З квитанції № 32 від 26 грудня 2011 року вбачається, що відповідач 26 грудня 2011 року здійснив на користь АТ Укрсиббанк погашення кредиторської заборгованості за договором 555 у сумі 200 Доларів США, що еквівалентно 1597,86 грн.

Інших доказів які б спростовували розмір заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року згідно наданого позивачем вищезазначеного розрахунку заборгованості, а також доказів, що б підтверджували вказані відповідачем у заяві вх. № 17918 від 21.05.2018 року обставини (факти) про погашення ним заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року на загальну суму в розмірі 13 000,00 Доларів США, відповідач до суду не надав.

Представником позивача подано до суду відомості про направлення відповідачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання від 05.05.2015 року за вих. № 10952378 та вимоги дострокового погашення заборгованості від 05.05.2015 року за вих. № 10952378р1.

Із встановлених судом обставин вбачається, що спірні правовідносини випливають з кредитних правовідносин по споживчому кредиту в яких замінено кредитора у зв`язку відступленням права вимоги та вимоги по яких заявлені після спливу передбаченого договором строку кредитування. Дані правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу ( далі ЦК) України та Законом України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною третьою даної статті визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір згідно вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України укладається у письмовій формі.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч.1 ст. 509 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України законодавцем закріплено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому вимогами ч. 2 вищевказаної статті встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Суд, проаналізувавши обставини встановлені у судовому засіданні та законодавство, яким врегульовані правовідносини, яки виникли між сторонами прийшов до наступного.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості доведені наданими стороною позивача доказами з яких впливає, що свої зобов`язання по належному виконанню умов договору кредиту ОСОБА_2 не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у зазначеної сумі.

Надана до суду заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, в якої зазначено про порушення позивачем строку позовної давності звернення до суду приймається судом як заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 25.07.2006 року за № 0 ( пункти .1.2, 1.2.1, 1.2.2 ) строк виконання зобов`язань співпадає із строком дії строку кредитування, тобто 25.10.2014 року. Крім того умовами договору ( п. 3.4, та додатковою угодою від 25.07.2007 року, невід`ємними частинами яких є графік погашення кредиту) визначений обов`язок погашення заборгованості боржником шляхом щомісячних платежів з 25.07.2007 року до 10.07.2014 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 (Постанова N 6-116цс13). Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14 (Постанова N 6-20цс14), від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14 (Постанова N 6-167цс14), від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15 (Постанова N 6-31цс15), від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15 (Постанова N 6-154цс15), від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16 (Постанова N 6-272цс16), від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 (Постанова N 6-2104цс16) і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16 (Постанова N 6-2462цс16).

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до визначеної у графіку погашення кредиту дати кожного місяця впродовж строку кредитування (до 10.07. 2014 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду 28.03.2018 року по справі N 444/9519/12.

В даному випадку строк позовної давності згідно останнього платежу 10.07.2014 року сплив 10.07.2017 року, а позов поданий до суду , згідно відмітки зі штампу про відправлення позову 27.07.2017 року, тобто після спливу, строку позовної давності.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов позивача не підлягає задоволенню, понесені позивачем судові витрати не можуть бути стягненні з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-б ; ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 25.07.2007 року в розмірі 239 823,24 грн., та судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.