Справа № 642/4326/18
Провадження № 2/642/152/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Тугая К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування за законом після смерті матері останнього - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його- позивача- дружина ОСОБА_5 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з листопада 1972 року. Після її смерті залишилося спадкове майно - 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка біля будинку.

Вказана квартира АДРЕСА_1 приватизована, належить на праві спільної сумісної власності йому- позивачеві, померлій дружині та їх синові- відповідачу. До 2012 року в квартирі був зареєстрований і відповідач. Однак з 2011 року у нього почались відносини з жінкою, яка мала на нього негативний вплив, була проти його спілкування з батьками. З цього приводу у них з сином виникали суперечки, та в 2012 році він, одружившись з вказаною жінкою, знявся з реєстрації в квартирі, звільнився з роботи, написав прощального листа йому з дружиною та переїхав до нової дружини у м. Синельникове Дніпропетровської області. З цього часу син відмовився від батьків, перестав їх відвідувати та телефонувати. Вони з дружиною до останнього моменту намагалися зв`язатися з сином по телефону, однак майже завжди відповіді не було, або розмова була агресивною. Він - позивач - безліч разів писав листи сину з проханнями навідати хвору матір та просив про допомогу, направляючи синові листи за місцем проживання, а також на адресу його місця роботи в Синельниківське локомотивне депо, однак відповіді не було.

Померла дружина була похилого віку та перебувала на пенсії. Однак хворіла вона не тільки в пенсійному віці. Починаючи з 1999 р. вона перенесла 5 операцій, у тому числі: операція на щитовидній залозі, видалення дна матки, лівого яєчника та правої труби, два рази прооперована з приводу парапроктиту, видалення атероми голови, постійно з 1992 року хворіла на панкреатит, коліт, холецистит, подагру, однак найбільшу шкоду її фізичному стану завдали церебральний атеросклероз та критична гіпертонія, які разом з подальшими коксартрозом 3 стадії та остеохондрозом 3 стадії і стали причиною смерті. Вона пережила інсульт, наслідком якого були постійні сильні головні болі, запаморочення та хиткість регулярна втрата свідомості, болі в хребті, та суглобах, систематичне оніміння ніг, сильна слабкість в лівих кінцівках, загальна слабкість, швидка втома при пересуванні, дратівливість, поганий сон. Кожного року дружина проходила інтенсивний курс відновлювальної терапії. В 2000 році їй встановлена довічна інвалідність 3-ї групи. Починаючи з 2000 року фізичний стан дружини погіршувався з кожним роком, в 2009 році за рекомендаціями лікарів вони з дружиною переїхали на постійне проживання в село Яблучне. Дружина потребувала постійної допомоги. З 2014 року вона пересувалась дуже мало, в основному по хаті, не виконувала ніякої роботи по господарству, окрім простої хатньої роботи, яка не була пов`язана з фізичними навантаженнями та не займала багато часу.

В останні два роки життя дружина була прикована до ліжка, у неї поступово деформувався поперековий відділ та відбулася атрофія тазових м`язів, що супроводжувалось постійними болями. Дружина піднімалась тільки до туалету, а пізніше і в цьому потребувала допомоги, перебувала у безпорадному стані та не могла самостійно справлятися навіть з доглядом за собою. Про такий важкий стан померлої відомо всім їх знайомим та сусідам, до яких він постійно звертався за допомогою в догляді дружини у разі необхідності.

З 2012 року доглядати хвору дружину йому ставало важче, так як після того, як син попрощався з ними, у нього сильно погіршився стан здоров`я, та було виявлено цукровий діабет 2 ступені, однак він не міг проходити стаціонарне лікування через необхідність догляду за дружиною. Єдиним їх доходом були пенсії, розмір пенсії дружини становив - 1462 - 1527 грн., а у нього - близько 3364- 3374. Щомісячно тільки на ліки вони витрачали більше 4 тисяч гривень, без врахування стаціонарного лікування та інших витрат. Значна сума доходу витрачалась на утримання квартири в м. Харкові, сплату комунальних послуг. Відповідач, будучи співвласником квартири, комунальні послуги не сплачував. Вони з дружиною позичали гроші у сусідів та знайомих, у зв`язку з чим у них утворився великий борг, який вони сподівались погасити після продажу квартири. Вони постійно надсилали сину листи з проханням про допомогу, однак відповіді не отримували.

В зв`язку з малою рухливістю та майже постійним лежачим режимом в останні два роки життя, в дружини розвився остеохондроз поперекового відділу хребта 3-ї стадії та двобічний коксартроз 3-ї стадії, та з цього приводу вона перебувала на лікуванні в лікарні в період з 25.06.2017 по 26.07.2017 року, де їй було запропоновано хірургічне втручання, а саме повна заміна пошкоджених, деформованих хребців та тазової кістки на штучний протез. Однак вартість такої операції, разом з реабілітацію з врахуванням часткового покриття витрат лікарнею, становила більше 4 000 доларів, та була непомірною для них. Про необхідність проведення операції він повідомив сина телефоном, однак той сказав, що коштів немає. Тоді він- позивач - запропонував продати квартиру або розміняти її на меншу, але отримав відмову. Через відсутність коштів вони відмовились від операції, та майже через п`ять місяців дружина померла.

Відповідач має постійне місце роботи, власних дітей не має, на утриманні у нього тільки дочка дружини від іншого чоловіка, нова дружина також працевлаштована в цьому ж Синельниківському депо. Отже, відповідач мав можливість допомагати батькам матеріально.

Він просив дружину звернутися до суду про стягнення з сина аліментів, однак вона забороняла це робити та казала, що якщо син відмовився від батьків та не хоче допомагати добровільно, то як би важко не було, до суду вони звертатися не будуть. Після смерті дружини він звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів.

Безпорадній стан дружини був зумовлений сукупністю всіх трьох факторів, передбачених законом: похилим віком, тяжкими хворобами, які мучили її майже 30 років, та інвалідністю.

Відповідач був обізнаним щодо стану його - позивача - здоров`я та здоров`я матері, оскільки отримував листи, які він направляв за місцем його роботи, що підтверджував черговий за місцем роботи сина, якому він телефонував. Два листи він отримав за місцем проживання, а в подальшому він відмовлявся від отримання листів та вони повертались. Після смерті дружини він без допомоги сина організував похорон, встановив пам`ятник. Про смерть матері він сина не повідомляв, оскільки в останні дні, будучи майже нерухомою, дружина казала, що якщо вона настільки байдужа сину, що він не хоче провідати її в останні дня життя, то хай не приїздить і на похорон. Крім того, відповідач на дзвінки і не відповідав. Залишити заповіт дружина так і не встигла, а тому спадкування відбуватиметься за законом, та єдиними спадкоємцями є він, як чоловік померлої, та їх спільний син - відповідач, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Також просив стягнути з відповідача суму понесених судових витрат: на оплату судового збору у розмірі 704 грн. та на правову допомогу - 3 900 грн.

Ухвалою суду від 5 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду у підготовчому засіданні від 1 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника позивача щодо витребування у ПАТ «Української залізниці» Регіональної філії «Придніпровська залізниця інформації щодо місця роботи та проживання відповідача, розміру його заробітної плати.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та його представника про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 6 березня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування у ПАТ «Київстар» роздруківки вхідних та вихідних викликів за період з 01.01.2016 року по 03.11.2017 року, з телефонного номеру, який належить відповідачу, з телефонним номером його матері НОМЕР_1 .

Відповідач направив суду поштою 17 жовтня 2018 року відзив на позовну заяву (а.с.123-127) , в якому проти позову заперечував, зазначив, що жодних доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для усунення його від спадщини позивач не надав. З 2012 року він проживає в м. Синельникове Дніпропетровської області, та в м . Харків не приїжджав. З 2000 року мати була визнана інвалідом, та періодично перебувала на лікуванні в медичних закладах, але не перебувала у безпорадному стані, не потребувала матеріальної допомоги та постійного стороннього догляду з його боку, мешкала разом з позивачем, який, як чоловік, і надавав їй допомогу. Мати отримувала пенсію, не зверталась до нього з проханнями про допомогу. Ухилення характеризується умисною формою вини, однак доказів його умисного ухилення від надання допомоги матері не надано. Згідно наданих позивачем чеків на придбання ліків на лікування матері витрачено приблизно лише 4 500 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 надала суду 20 листопада 2019 року відповідь на відзив (а.с.138-139), в якому зазначила, що спадкодавець отримувала пенсію у розмірі 1 527 грн, а останні два місяця життя - 2 138 грн. Те, що вона перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, підтверджується наданою медичною документацією. Останні місяці перед смертю витрати на її лікування щомісячно становили майже 3 000 грн., що підтверджено квитанціями. Позивач також страждає на тяжку хворобу- цукровий діабет, що потребувало коштів на лікування, тому у зв`язку з нестачею коштів позивач вимушений був позичати гроші. Про хворобу матері відповідачу було відомо з 1999 року, що свідчить про наявність у нього прямого умислу на ухилення від надання допомоги матері. З 2012 року відповідач не виходив на зв`язок з батьками, на їх листи та дзвінки не реагував.

2 лютого 2019 року відповідач подав суду письмові пояснення (а.с.171-172), в яких зазначив, що життя та здоров`я матері під час перебування на пенсії та до смерті за рахунок коштів ДП «Укрзалізниця», як колишньої працівниці, страхувалося у страхових компаніях щорічно на суму 50 000 грн., тому вона мала можливість використати безкоштовний для неї страховий поліс та отримати відшкодування на лікування та ліки у розмірі до 50 000 грн. на рік.

Крім того, позивач з дружиною, маючи можливість проживати у власній трикімнатній квартирі у м. Харкові та отримувати більш доступну міську медицину, залишили місто Харків, залишивши незаселеною власну квартиру, переїхали до сільської місцевості в будинок, який потребував ремонту/реконструкції, у зв`язку з чим позичали на дану мету грошові кошти, замість їх першочергово витрачання на лікування. Викладене свідчить про відсутність невідкладної потреби у грошовій допомозі на лікування.

В жодних листах або телефонних розмовах батьки не просили відповідача про матеріальну допомогу у зв`язку з їх хворобою. Позивач не надав на підтвердження посилань про такі звернення жодних доказів. Позивач взагалі не телефонував відповідачу з 2013 року з проханням надати матеріальну допомогу.

У той же час спадкодавець ОСОБА_5 протягом 2017 року періодично проводила телефонні розмови з сином, в яких не повідомляла про безпорадний стан та не прохала надати матеріальну допомогу. Даний факт спростовує твердження позивача про те, що спадкодавець не спілкувалася з сином, що підтверджено роздруківкою дзвінків, наданою мобільним оператором на телефонний номер відповідача. Відповідач протягом 2017 року щомісяця зі своєї банківської картки поповнював рахунок мобільного телефону матері. Викладене свідчить, що спадкодавець підтримувала з сином родинні зв`язки.

4 березня 2019 року позивач надав пояснення щодо поданих відповідачем доказів (а.с.208-209), в яких зазначив, що спадкодавець, як колишній працівник AT «Укрзалізниця» була застрахована згідно з Договором добровільного медичного страхування, однак дія такого договору не поширювалась на хвороби, якими вона хворіла, оскільки згідно з умовами договору страховик не здійснює оплату медичної допомоги, потреба в якої виникла в зв`язку з випадками захворювання, курс лікування яких був розпочатий до набуття чинності цим договором. Початок співпраці страховика ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та AT «Укрзалізниця» щодо страхування працівників було покладено в 2010 році. Остеохондроз поперекового відділу хребта га двобічний коксартроз було діагностовано спадкодавцю ще в 2000 році, тому на лікування вказаних хворобу договір страхування спадкодавця не поширювався. На операцію щодо заміни хребців та тазостегнового суглоба, проведення попередніх та періодичних медичних оглядів, профілактичні госпіталізації для встановлення інвалідності страхування також не поширювалось.

Крім того, зазначив, що грошові кошти позичались в зв`язку з тим, що спільного доходу його з дружиною не вистачало, та була нагальна необхідність у проведенні ремонту будинку в селі у зв`язку з його зруйнуванням. Проти переїзду в квартиру у м. Харкові спадкодавець заперечувала, оскільки в селі почувала себе краще. Надана відповідачем роздруківка дзвінків не доводить факту його спілкування з матір`ю. Не доведено відповідачем і факт поповнення рахунку телефонного номеру матері. Та, крім того, вказане не є доказом надання матеріальної допомоги матері.

Представник позивача ОСОБА_1. 3 квітня 2019 року подала заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, просила стягнути з відповідача на користь позивача 9 700 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Позивач пояснив, що у них з дружиною виник конфлікт з сином через його жінку, яка приїхала до них та завела розмову про прописку. Внаслідок цього конфлікту син, нічого їм не сказавши, знявся з реєстрації у м. Харкові та поїхав до той жінки в Синельникове, написавши батькам прощального листа, де висловив свої образи. Вони з дружиною неодноразово звертались до відповідача з листами про надання допомоги, однак відповідач не реагував на листи та дзвінки. Листи він писав йому на роботу, та впевнився, що він їх отримав. В подальшому листи повертались.

Також пояснив, що смерть дружини була несподіваною, раптовою. Він разом з дружиною приїхали до лікарні, щоб вона пройшла стаціонарне лікування. Вона розмовляла, все було нормально, їй поставили крапельницю, однак через декілька хвилин їй стало погано, та вона раптово, несподівано померла, хоч поступила у лікарню у стані, який не давав підстав очікувати таких наслідків, та в лікарню їхати вона не хотіла. Дружина казала, щоб він зробив все можливе для позбавлення сина спадщини, оскільки була дуже ображена на сина, та страждала через це роками. Також зазначив, що дружина потребувала операції, однак зі слів лікарів повної гарантії на покращення стану після операції не має, а можливо й такі наслідки операції, що вона взагалі не буде пересуватись. На похорон матері відповідач приїхав, однак навіть не залишився на поминки, ніякої допомоги не надав.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що конфлікт між відповідачем та батьками виник через несприйняття останніми його жінки. Відповідач, будучи власником 1/3 частини квартири, знявся з реєстрації та переїхав в селище до жінки, одружився та виховує дочку дружини. Він керувався бажанням припинити конфлікт, щоб не страждали батьки та у нього зберігся шлюб, та з 2012 року вони перестали спілкуватись, він хотів, щоб батьки примирились з його шлюбом. З матір`ю він продовжував спілкування телефоном, поповнював їй рахунок телефону. Мати допомоги у нього не просила. Йому було відомо, що вона, як колишній працівник залізниці, має медичну страховку зі страховим лімітом 50 000 грн., за рахунок якої і оплачується лікування.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що відносини з батьками зіпсувались, коли у нього з`явилась жінка з м. Синельникове, його теперішня дружина, яку батьки не сприйняли. Перед цим у нього було два невдалих шлюби. Коли він привів жінку у квартиру до батьків, та вона побула декілька днів, батько терміново викликав їх на розмову, та у категоричній формі вимагав, щоб вона написала йому свої анкетні дані, місце проживання, роботи, дані про колишнього чоловіка, її контакти, а він поїде в Синельникове до сусідів та за місцем роботи наводити про неї довідки. Ця жінка - його теперішня дружна - перебуває на керівній посаді, є нормальною людиною, та таке ставлення її дуже образило. Вона уїхала та більше не приїжджала до м.Харкова. Після цього спільне проживання з батьками стало неможливим, батько шукав інформацію про жінку, негативно характеризував її. Він- позивач- був дуже ображений на батька за таке ставлення до нього як до сина. Через деякий час він- позивач- прийняв важливе у своєму житті рішення - задля створення своєї сім`ї, припинення конфлікту та заради покою батьків переїхати до жінки. У серпні 2012 року він виписався з квартири та поїхав до жінки, написавши батькам записку. Тривалий час спілкування з батьками не було, телефонний номер він не міняв. Він лиш відправляв батькам листівки на свята. Потім почав телефоном спілкуватись з матір`ю. Коли батька не було поруч, вона йому телефонувала. Батько був домашнім тираном, власною людиною, через те мати дуже страждала, та не розповідала йому про телефонне спілкування з ним- позивачем. Він поповнював матері телефонний рахунок з своєї банківської картки. Про смерть матері він дізнався від знайомої, батько йому про смерть не повідомляв. Він приїхав на похорони, привіз продукти, але батько від них відмовився, а потім прислав листа з описом витрат.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та правовідносини.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 10 листопада 1072 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка- ОСОБА_5 .

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син - ОСОБА_4 , відповідач у справі.

Інших дітей у подружжя не має.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1998 року, виданого Харківською дистанцією споруд Південної залізниці квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69, 2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

З довідки № 1459 начальника дільниці №27 КП «Жилкомсервіс» від 18.09.2012 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , на той час були зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та по 12.09.2012 був зареєстрований син ОСОБА_4 , який знятий з реєстраційного обліку.

З довідок Кирикивської селищної ради Великописарівського району Сумської області від 26.06.2018 № 223 та 223 вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 була зареєстрована з 2016 по 2017 рр. в АДРЕСА_2 . Разом з нею без реєстрації проживав чоловік ОСОБА_3 , з 2009 по 2016 р.р. вона проживала за вказаною адресою з чоловіком без реєстрації.

На підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2009 р. за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на будинок площею 43 , 2 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Внаслідок конфлікту у серпні 2012 року відповідач написав прощальної записки батькам, в якій повідомив про те, спільне проживання в квартирі є неможливим, тому він звільнився з роботи, виписався. В листі він звертається до батька, висловлює йому свої образи, звинувачує батька у небажанні зрозуміти когось крім себе, неможливості вести з ним діалог та бути почутим.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання батька, рішення не набрало законної сили.

З наданих позивачем витягів з історій хвороби ОСОБА_5 вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦКБ №5 МПС З 23.03.2000 по 06.04.2000, з 28.11.2000 по 15.12.2000, з 25.03.2002 по 10.04.2002, з 20.03.2003 по 04.04.2003, в неврологічному відділенні СМСЧ №13 з 04.07. по 20.07.2005, з 05.04.2011 по 15.04.2011 в дорожній клінічній лікарні ст. Харків з діагнозом: наслідки ішемічного інсульту в ветебро-вазилярному басейні, вестибо-атактичний синдром, двостороння пірамідна недостатність, гіпертонічна хвороба 3 ступеню, церебральний атеросклероз. В виписці зазначено, що вона хворіє з грудня 1999 року, коли перенесла ішемічний інсульт, на гіпертонічну хворобу 5 років, у 1998 р. прооперована на щитовидну залозу. Двічі - у 1986 т 1987 р.р. прооперована з приводу парапроктиту, гемороідогектомія, видалення атероми голови у січні 2003 р., у 1987 р. проведена резекція з приводу фіброміоми матки. Має ряд інших хронічних захворювань.

З 27.09.2011 по 14.10.2011 вона перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Центральної клінічної лікарні Укрзалізниці з діагнозом: виражена м`язово -тонічна люмбоішіалгія внаслідок полісегментарного остеохондрозу, спондиоартрозу, рецидивуюче протікання, стадія загострення, двосторонній коксартроз, дисциркуляторна енцефалопатія 1 ст. з лікворно-венозоною дистензією, вестибуло-атактичним синдромом; гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз.

Також вона перебувала на лікуванні в дорожній клінічній лікарні ст. Харків з 05.04.2011 по 15.04.2011, з 25.12.2017 по 08.01.2008 - в ДЛПЗ «ЦКЛ Укрзалізниці» з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 3 ступню, ІБС, гіпертонічний криз, загострення хронічного пієлонефриту, хронічний фарингіт в стадії загострення, стан після струмектомії, наслідки ішемічного інсульту, легкий правосторонній гемипарез.

Згідно з довідкою МСЕК серії ХАР № 025540 № 18 від 27.04.2000 визнана інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням на 1 рік. В виписках з історії хвороби міститься запис про те, що вона є інвалідом 3-ї групи після вказаного строку. Наявність інвалідності 3 -ї групи у спадкодавця на день смерті сторонами не оспорюється.

З виписок з медичної карти позивача ОСОБА_3 вбачається, що з 19.12.2014 по 30.12.2014 а з 10.10.2017 по 25.10.2017 він перебував на лікуванні в ДЗ «Дорожня клінічна лікарня ст. Харків СТГО ПЗ» з діагнозом: цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості субкомпенсований, який діагностований в 2012 році.

Згідно з довідкою Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 09.07.2018 розмір щомісячної пенсії позивача ОСОБА_3 становив за період з січня 2016 по квітень 2017 року - 3 364 грн. 62 коп. , з травня по вересень 2017 року 3 374 грн. 02 коп., з жовтня по грудень 2017 року - 6 582 грн. 83 коп.

Згідно з довідкою Великописарівського об`єднання управління ПФУ від 27.06.2018 щомісячний розмір пенсії спадкодавця ОСОБА_5 за період з січня по квітень 2017 року становив 1 452 грн. 27 коп., з травня по вересень 2017 року - 1 527 грн. 27 коп., з жовтня по листопад - 2 138 грн. 39 коп.

З довідки про доходи відповідача ОСОБА_4 від 22.11.2018 вбачається, що він працює машиністом електровоза в Синельниківському локомотивному депо «Регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», його заробітна плата з січня по листопад 2017 у загальній сумі становила 141 700 грн. 22 коп., від 10 020 грн. до 14 903 грн. щомісячно.

Позивачем надані чеки на придбання ліків у жовтні 2017 року на загальну суму 4 084 грн. 83 коп., а також квитанції про оплату комунальних послуг за адресою квартири по АДРЕСА_1 за 2014-2018 р.р. в сумі від 668 грн. 88 коп. у січні 2018 до 1 788 грн. 20 коп. у травні 2017 року.

Також позивач надав копії боргових розписок на підтвердження отримання у позику грошові кошти: у ОСОБА_10 - 9 000 грн. - 07.02.2016; у ОСОБА_7 - 7 000 грн., 13 000 грн. та 10 000 грн. 23.09.2016, 22.05.2017 та 22.11.2017 відповідно.

Свідок ОСОБА_6 пояснив судовому засіданні, що він проживає в с. Яблучне Сумської області , де з 2009 року проживає позивач, який раніше жив там з дружиною. Він перебував з ними у дружніх стосунках. З сином вони не спілкувались. У 2011 році він лише раз побіжно бачив відповідача, який приїздив до батьків. Здоров`я у дружини позивача було погане, з 2015 року вона пересувалась з сторонньою допомогою. Коли не було чоловіка в дома, їй допомагали сусіди виходити на вулицю. Вони вели будівництво будинку, та він позичав їм на будівництво гроші. Спочатку у 2016 році позивач зробив переобладнання, погріб та повністю відремонтував хату, тоді він позичав їм на будівництво 9 000 грн. Потім вже позичали і на лікування. Відповідач участі у будівництві не приймав, та він не бачив, щоб він приїжджав. Позивач розповідав, що син не приїздить, не телефонує, листи не пише. Дружина позивача казала, що чекала від сина звісток. Вона розповідала, що син хотів одружитись, однак їм не сподобалась жінка сина. З приводу телефонних розмов матері з сином йому нічого невідомо. На похорон матері син приїхав та відразу уїхав, на поминках не був, участі у витратах не приймав. Позивач позичав гроші на ці витрати.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що проживає в с. Яблучне. Двічі бачив відповідача, перший раз, коли вони купили будинок, а другий раз - на похоронах матері. Він запитував у дружини позивача про сина, вона казала, що це її болісне питання, щоб він не запитував, нічого н розповідала. Наприкінці життя її здоров`я було дуже поганим. Влітку вона хвилин 10 могла ходити, потім сиділа або лежала. Вона начебто не була зовсім лежачою, однак і здоровою також не була. Вони робили ремонт у 2017 році, перед смертю дружини позивача, та він - свідок - допомагав їм в ремонті, за що йому заплатили тисячі 3. Вони оплачували ремонті роботи, працювало на ремонтних роботах 2-3 чоловіка.. Будівельні матеріали закупали в місті. Позивач розповідав, що не спілкуються з сином, посварилися, той не приїжджає. На поминках відповідача не було.

Як зазначили сторони судовому засіданні, відповідач є власником сім-карти з телефонним номером НОМЕР_5 , а його мати користувалась телефоном з номером НОМЕР_1 .

З витягу з рахунку відповідача ОСОБА_4 в АТ «КБ «ПриватБанк» вбачається, що з листопада 2016 року ним був підключений регулярний платіж на поповнення мобільного телефону НОМЕР_1 .

Як вбачається з витребуваної судом за клопотанням відповідача роздруківки ПрАТ «Київстар» за період з 20 листопада 2016 по 29 жовтня 2017 року з телефону відповідача на телефон НОМЕР_1 здійснено 22 телефонних дзвінка, та відправлено два SMS- повідомлення, а також зафіксовано да вхідних дзвінка з телефону матері.

Представник позивача надала суду протоколи опитування адвокатом Тітовим І.Б. свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13

При оцінці вказаних протоколів суд керується такими нормами цивільно-процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч.2 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

Порядок допиту свідків визначений ст. 230 ЦПК України.

Так, згідно з наведеною нормою головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги.

Свідок, який не може прибути у судове засідання внаслідок хвороби, старості, інвалідності або з інших поважних причин, допитується судом у місці його проживання (перебування).

Згідно зі ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Порядок письмового опитування учасників справи як свідків визначений ст. 93 ЦПК України.

Отже, законом передбачена можливість письмового опитування як свідків лише учасників справи, до яких відповідно до ст. 42 ЦІПК України відносяться лише сторони і треті особи.

Зазначені в протоколах опитування свідки не є учасниками справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає допустимим доказами лише показання свідків, безпосередньо допитаних в судовому засіданні.

Враховуючи, що клопотання про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судовому засіданні позивач не заявляв, у зв`язку з чим допит вказаних свідків судом не провадився, письмові протоколи опитування вказаних свідків є недопустимими доказами у справі, як отримані з порушенням передбаченого ст. 230 ЦПК України порядку, суд до уваги не приймає.

Відповідно до ст . 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наданий позивачем договір на виготовлення пам`ятника від 19.11.2017, чек про оплату вказаних послуг від 19.11. 7 850 грн., чек про понесені витрати на ритуальні послуги від 04.11.2017 у сумі 4 695 грн., чек від 12.12.2017 про оплату витрат в сумі 5 625 грн. на поминки, не доводить обставини, які відносяться до предмета доказування у даній справі. тому суд не приймає їх до уваги, тому є неналежним доказом.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Як зазначено у ст. 1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_5 заповіту не залишила, відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач, як чоловік спадкодавця, та відповідач, як її син, мають право на спадкування за законом після її смерті у першу чергу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Предметом доказування, у цьому випадку, згідно роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Зазначені висновки містяться в Постанові Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані суду не надано.

Так, з наданої медичної документації випливає, що ОСОБА_5 протягом десятирічь хворіла на ряд хронічних захворювань, була визнана інвалідом 3-ї групи. Вона регулярно проходила стаціонарне лікування за показаннями.

Позивачем в обґрунтування позову наданий лист Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» № 2062/3-5 від 09.07.2018 у формі відповіді на кожне питання запит адвоката Тітова І.Б., в яму зазначено, що ОСОБА_5 з 25.06.2017 по 26.07.2017 перебувала на лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні КЗ «Охтирська ЦРЛ» з діагнозом: остеохондроз поперекового відділу хребта 3-ї стадії, двобічний коксартроз перехідний в 3-ю стадію, больовий синдром. Захворювання супроводжувались больовими відчуттями постійного характеру в області таза, атрофією тазових м`язів, деформацією поперекового відділу, онімінням ніг. Стан хворої тяжкий, рухливість обмежена, пересування можливе за допомоги персоналу та ходунків. За хворою здійснювався цілодобовий нагляд медпрацівників, необхідний для догляду групи стаціонарно лежачих хворих. Рекомендовано хірургічний спосіб лікування шляхом заміни пошкоджених хребців та тазової кістки на штучний протез, від хірургічного лікування хвора відмовилась.

Однак ні запит адвоката, ні витяг з історії хвороби суду не наданий, тому неможливо прийти до висновку, коли саме хвора перебувала у описаному важкому стані - на момент надходження до лікарні чи на момент виписки.

Вищенаведені показання допитаних в суді свідків не є достатніми для висновку про перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, до лікарні вона приїхала сама, стан її був нормальний, та через декілька хвилин під крапельницею їй раптово стало погано та вона померла. Її смерть була несподіваною та раптовою.

Та обставина, що ОСОБА_5 протягом багатьох років за результатами огляду була визнана інвалідом 3-ї групи, також не є достатньою підставою для висновку про перебування її у безпорадному стані.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 була у безпорадному стані, потребувала постійного стороннього догляду, не могла самостійно пересуватись, суперечать медичним даним щодо визнання її інвалідом 3-й групи. Вона регулярно проходила курс лікування з приводу ряду захворювань, однак група інвалідності їй змінена не була.

Роздруківки інформації з мережі Інтернет щодо опису захворювань, які діагностовано у ОСОБА_5 , не є належними доказами її безпорадного стану.

Для визначення безпорадності стану важливим доказом при розгляді даної категорії справ є висновок судової медичної експертизи, однак такого висновку суду не надано, відповідного клопотання заявлено не було.

Також позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй матері та вона потребувала такої допомоги з його боку.

Доказів звернення спадкодавця або позивача до відповідача за такою допомогою суду не надано.

Судом встановлено, що відповідач поїхав з м. Харкова до жінки в м. Синельникове в результаті конфлікту, який виник на ґрунті несприйняття батьками його нової дружини.

Зі слів позивача, дружина категорично заперечувала проти звернення до суду з позовом до сина про стягнення аліментів.

Відповідачем спростовані доводи позивача щодо повної відсутності спілкування відповідача з матір`ю.

Наведеною вище роздруківкою телефонних дзвінків підтверджуються доводи позивача про те, що спочатку вони не спілкувались з матір`ю, а потім налагодили зв`язок та спілкувались по телефону, про що не було відомо позивачу.

Позивач заявив в суді, що йому не було відомо про так дзвінки, для нього ці дані є несподіванкою.

Доказів звернення спадкодавця або позивача до відповідача з проханням про матеріальну допомогу суду та свідоме ухилення відповідача про надання такої допомоги не надано.

Після смерті дружини позивач писав на адресу відповідача лист 15.11.2017, де нагадував, що конфлікт виник через небажання їх прописувати жінку, що мати чекала його, однак про те, що матері необхідна була матеріальна допомога від відповідача, в листі не йдеться.

Судом встановлено, що позивач з дружиною проводили ремонтні роботи в будинку в с. Яблучне , де фактично проживали, маючи квартиру у м. Харкові. Ремонтний стан будинку зафіксований на наданих позивачем фотокартках.

Лише факт позичання грошей не свідчить про тяжкий матеріальний стан подружжя, оскільки значна сума грошей позичалась на ремонт.

В підтвердження витрат на лікування позивачем надано чеки на суму близько 4 000 грн. Доказів на підтвердження того, що на лікування дружини витрачені більші кошти, суду не надано.

В той же час з пояснень сторін судом встановлено, що зі спадкодавцем, як з колишнім працівником Укрзалізниці, було укладено договір медичного страхування.

Доводи позивача про те, що дружина перебувала у безпорадному стані та просила його позбавити сина спадщини, нічим не підтверджені, оскільки вона не скористалась правом на складання заповіту та позбавлення єдиного сина спадщини в установленому законом порядку. Останнє спілкування між сином та матір`ю мало місце згідно з роздруківки телефонних дзвінків 29 жовтня 2017 року, за декілька днів до її смерті.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12,13, 81 ЦПК України), щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані, звернення до відповідача щодо необхідності надання допомоги, умисного ухилення відповідача від надання матері такої допомоги, потреби спадкодавця в допомозі відповідача, передбачені частиною першою статті 1224 ЦК України підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом відсутні.

Враховуючи викладе, суд вважає, що позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат , а саме судового збору та витрат на правничу допомогу відсутні, оскільки суд відмовляє в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 141, 259, 265 ЦПК України, ст. ст. 1223, 1224 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Шрамко