Провадження № 2/760/3662/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та просить суд:

- в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 4461076,23 грн. з яких: тіло кредиту - 2489869,47 грн., відсотки - 1971206,76 грн. звернути стягнення на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 150,20 кв.м., жилою площею 105,20 кв.м., що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 07.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 4554 та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк».

Позов обґрунтовано тим, що 27.09.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк давав позичальнику кредитні кошти у розмірі 150000,00 доларів США з розрахунку 12,30 % річних в строк з 27.09.2006 по 27.09.2017.

08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступив АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Зазначає, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки № 23646 від 27.09.2006 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру загальною площею 150,20 кв.м., жилою площею 105,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка становить 4461076,23 грн., яка складається з тіла кредиту - 2489869,47 грн., відсотків - 1971206,76 грн.

З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.

04.09.2015 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Козленко Г.О.

08.09.2015 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. у зв`язку з відрядженням ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 18.09.2015 у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Відповідачем до суду подані заперечення на позовну заяву. Зазначає, відповідно до п. 2.2.1 договору іпотеки, іпотеко держатель зобов`язується попередити іпотекодавця протягом п`яти календарних днів про відступлення прав за цим договором чи кредитним договором. Проте позивачем в порушення даних вимог не було повідомлено про договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами. Крім того, з відповідачем не укладалося жодних додаткових угод. Також, наданий позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором, а тому у позивача відсутнє право вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на майно відповідача не може бути звернуто стягнення, оскільки єдиним об`єктом нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача є квартира, яка є предметом іпотеки. До того ж, на вказану квартиру має права неповнолітня донька відповідача - ОСОБА_4 . З рахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

11.05.2016, судом не виходячи до нарадчої кімнати, було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи - ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 18.11.2016 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

27.02.2017 до суду позивачем подані письмові пояснення на заперечення відповідача. Зазначає, що на адресу відповідача 22.01.2012 було відправлено повідомлення про відступлення кредитних зобов`язань. Крім того, ОСОБА_2 було здійснено оплату за кредитним договором, а тому остання була обізнана про відступлення права вимоги. Також, позивачем наданий до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором містить всі нарахування, які підлягають до стягнення. Крім того, вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки згідно з умовами договору строк дії договору встановлюється з дня укладення договору та до повного погашення заборгованості. Зазначає, що посилання відповідача на порушення прав її неповнолітньої доньки є безпідставними, оскільки за умовами договору іпотеки іпотекодавець засвідчила, що укладання даного договору не порушує права третіх осіб, в тому числі і дітей. Просить задовольнити позовні вимоги.

04.02.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_6 від здійснення правосуддя.

У судове засідання представник позивача не з`явився, проте як вбачається з матеріалів справи, останній просить справу слухати у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися. Проте як вбачається з матеріалів справи, представником подано заяву в якій просить справу слухати у його відсутність та просить відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання третя особа не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 27.09.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк давав позичальнику кредитні кошти у розмірі 150000,00 доларів США з розрахунку 12,30 % річних в строк з 27.09.2006 по 27.09.2017 (а.с. 7-14).

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Встановлено, що 27.09.2006 з метою забезпечення взятих на себе зобов`язань, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 23646, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 4504 (а.с.18-21).

Відповідно до п. 1.1. даного договору, предметом іпотеки є п`ятикімнатна квартира загальною площею 150,20 кв.м., жилою площею 105,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.1.1. договору застави, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п.2.1.2. договору застави, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п. 4.3. у випадках, визначених в п.п.2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договорами та договорами забезпечення (а.с.32-33).

Відповідно до акту прийому - передачі документації за договором купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, 06.04.2012 було передано право вимоги щодо стягнення заборгованості, зокрема ОСОБА_2 (а.с.34).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.629 ЦК України.

Вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та перестав належним чином сплачувати борг за кредитним договором, внаслідок чого має заборгованість, яка становить 1552427,74 грн., яка складається з 4461076,23 грн., яка складається з тіла кредиту - 2489869,47 грн., відсотків - 1971206,76 грн.

Так, Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотеко. держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержатедя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 201/3581/17, провадження № 61-885СВІ8 (ЄДРСРУ № 80555542), від 27 березня 2019 року у справі № 522/24450/14, провадження № 61-38762СВ18 (ЄДРСРУ № 80854365).

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи № 760/14438/15-ц та № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343 ЦС 18).

Таким чином, звернення до суду з позовом у визначений позивачем спосіб передбачає вирішення спірного питання лише у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не містить вимог про захист порушеного права чи інтересу, суперечить статтям 4 та 5 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.4, 5, 13, 15, 204, 509, 526, 527, 530, 546, 610, 611, 626-629, 1050,1054 ЦК УКраїни, ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у раз і розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Букіна