РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1120/19

Провадження № 22-ц/4815/1113/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету

Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2019 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П., повний текст рішення суду виготовлено 20 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

18 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З серпня 2012 року з відповідачем спільно не проживають, а шлюб між ними розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2014 року.

Вихованням та утриманням сина займається лише вона.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 20 877,32 грн.

Він тривалий час проходив лікування від наркотичної залежності, перебуває на обліку в Рівненському обласному центрі психічного здоров`я населення.

Своєю бездіяльністю ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, в свою чергу син взагалі його не знає.

Син часто хворіє, є дитиною-інвалідом, тому потребує лікування на яке витрачаються значні кошти.

Розмір аліментів, що стягуються з відповідача повинен бути збільшений до 1013 грн 05 коп.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , а також збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 з 500 грн до 1013 грн 05 коп. щомісячно але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття з подальшою індексацією згідно норм чинного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1013,05 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з сином та не проявляє інтересу до нього, а тому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, наявні підстави для позбавлення його батьківських прав та збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього, згідно ст. 192 СК України.

11 липня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу на рішення суду, у якій просить суд скасувати рішення першої інстанції, в частині позбавлення його батьківських прав, та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю оскаржуваного рішення суду.

Вказує, що він сплачує аліменти на утримання сина, а наявна заборгованість постійно скорочується.

Він не оскаржує рішення про збільшення розміру аліментів.

Додає, що його хвороба перебуває у стадії ремісії. Протягом двох років у нього не було рецидивів та проблем із законом, у зв`язку із наркозалежністю.

Службою у справах дітей було розглянуто питання позбавлення батьківських прав без його участі, без обстеження умов його проживання.

При цьому, він раніше звертався до Служби у справах дітей, у зв`язку з перешкоджанням позивачкою у його спілкуванні з дитиною.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Судом належним чином не обґрунтовано доцільності позбавлення його батьківських прав.

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на її необґрунтованість.

Вказує, що аліменти за ОСОБА_2 сплачує його мати ОСОБА_4 , яка і спілкується зі своїм внуком.

Відповідач не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не спілкується з ним.

Син часто змушений проходити стаціонарне лікування, так як є дитиною-інвалідом, однак відповідач жодного разу не відвідав його та не цікавився станом його здоров`я, не надавав матеріальної допомоги.

Підставами для позбавлення відповідача батьківських прав є те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, є хронічним наркоманом та психічно неврівноваженою особою.

Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2012 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 3336 від 11 грудня 2012 року (а.с. 4).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 червня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області, за актовим записом № 105.

Дитину залишено проживати з матір`ю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн щомісячно починаючи з 20 грудня 2013 року до повноліття (а.с. 5).

Згідно відповіді Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області від 07.11.2018 року № 100650 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за період з 01.09.2010 року по 01.11.2018 року становить 20 877,32 грн (а.с. 10-11).

Як вбачається із матеріалів справи виховання та догляд за дитиною ОСОБА_3 здійснює його мати ОСОБА_1 .

Батько участі у вихованні дитини не приймає.

Згідно довідки директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 45 гуманітарного напрямку від 12 листопада 2018 року № 35 ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти. Доглядає дитину мати, батько ніколи не приходив в заклад дошкільної освіти, участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 6).

Відповідно до медичного висновку № 744 від 10.09.2014 року ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом віком до 16 років (а.с. 7).

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 " від 24.05.2019 року № 08-842 встановлено за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вищевказаному висновку зазначено, що " ОСОБА_1 пояснила органу опіки та піклування, що не проживає з ОСОБА_2 з серпня 2012 року у зв`язку із зловживанням ним наркотичними речовинами та, як наслідок, його агресивної поведінки. У період з 2012 року до 2016 року ОСОБА_2 не спілкувався з сином, не брав жодної участі у його вихованні та утримання. В листопаді 2016 року він почав приходити до дитини, агресивно себе поводити, перебував у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, нецензурно висловлювався в присутності дитини, погрожував їй. ОСОБА_1 з цього приводу неодноразово зверталася до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області.

В бесіді Сокол ОСОБА_5 розповів, що тата не пам`ятає, про нього він нічого розповісти не може." (а.с. 85-87).

Згідно виписки з амбулаторної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_2 , останній з 31.05.2000 року перебуває на диспансерному обліку у наркоамбулаторії КЗ Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Активна залежність (а.с. 82).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згдіно частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі "Мамчур проти України" заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач по справі з 31.05.2000 року перебуває на диспансерному обліку в наркоамбулаторії КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради як наркозалежний.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України наявність у батьків дитини таких захворювань як хронічна алко- та наркозалежність є самостійними підставами для позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, покликалася на те, що ОСОБА_2 своєю бездіяльністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, так як син ніколи його не бачив та не знайомий з ним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявними у справі доказами підтверджується неналежне виконання батьком Нікіти своїх батьківських обов`язків стосовно нього: ОСОБА_2 не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє належного інтересу щодо нього.

Оскільки у справі встановлено наявність сукупності підстав для позбавлення батьківських прав, висновок суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 , є правильним.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так як ОСОБА_2 не оскаржується рішення суду, в частині збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього на сина, у цій частині рішення апеляційному перегляду не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук