Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 753/21575/15-ц

провадження № 61-30108св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 149-026/07Р.

Відповідно до кредитного договору від 14 грудня 2007 року № 149-026/07Р ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31 592 доларів США для купівлі автомобіля, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 14 грудня 2014 року.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасної сплати платежів у рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 149-026/07Р у розмірі 20 237,81 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2007 року

№ 149-026/07Р у розмірі 20 237,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 9 349,00 доларів США, заборгованість за відсотками - 6 932,19 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 273,44 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 683,18 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 17 березня 2017 року складає 20 237,81 доларів США. Зазначений розмір заборгованості відповідає умовам кредитного договору, а також уточненій позовній заяві ПАТ КБ «Правекс-Банк», відповідно до якої розмір заборгованості ОСОБА_1 розраховано з урахуванням строку позовної давності, який передував зверненню до суду з цим позовом.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» з урахуванням заяви останнього про уточнення позовних вимог, оскільки уточнені позовні вимоги стосуються кредитної заборгованості ОСОБА_1 за останні три роки, які передували зверненню до суду з цим позовом. Заява відповідача про застосування строку позовної давності у цій справі не підлягає задоволенню, оскільки строк дії кредитного договору сторонами визначено до 14 грудня 2014 року, тоді як з цим позовом банк звернувся до суду у листопаді 2015 року. Доводи апеляційної скарги щодо необхідності призначення у справі судової почеркознавчої експертизи є необґрунтованими, враховуючи визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів та користування ними, та не змінюють висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Судами не витребувані оригінали документів, на які посилався банк у своїй позовній заяві, не надано належну оцінку доказам у справі, рішення ухвалені без участі сторін справи. Крім того, судами не застосовано наслідки спливу позовної давності щодо окремих складових заборгованості.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи із Дарницького районного суду м. Києва.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини, встановлені судами

14 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 149-026/07Р.

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31 592 доларів США для купівлі автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 14 грудня 2014 року.

Відповідно до розрахунку ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 грудня 2007 року

№ 149-026/07Р станом на 16 листопада 2015 року становить 20 237,81 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом 9 349 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 6 932,19 доларів США, пені за прострочення спати за кредитом у сумі 2 273,44 доларів США, пені за прострочення відсотків сумі 1 683,18 доларів США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За загальним правилом відносини позики є оплатними і за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), також проценти за користування кредитними коштами і пеню.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій врахували наведені норми закону, а також той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме: не виконано належним чином зобов`язання щодо сплати кредиту і відсотків за користування кредитом, і дійшли висновку про те, що розмір заборгованості, заявлений позивачем, узгоджується з наданим ним розрахунком і не спростований відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж до 14 грудня 2014 року включно.

Починаючи з дня, наступного після закінчення строку дії кредитного договору, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 149-026/07Р, строк дії якого сторонами визначено до 14 грудня 2014 року, звернувся до суду з цим позовом 16 листопада 2015 року, тобто у межах строку позовної давності щодо виконання основного зобов`язання.

Разом з цим, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Звертаючись до суду з заявою про уточнення позовних вимог, ПАТ КБ «Правекс-Банк» врахувало наявність права вимоги за окремими платежами у межах строку позовної давності.

Крім того, позивачем також враховано те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судами попередніх інстанцій проаналізовано наданий позивачем розрахунок заборгованості на предмет відповідності окремих його складових вимогам закону.

Крім того, відповідач не заперечував факту отримання кредитних коштів для купівлі автомобіля, а також того, що після 2009 року зобов`язання за кредитним договором він не виконував, а тому його вимоги про проведення у справі судової почеркознавчої експертизи є безпідставними і були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваних судових рішень виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують, а також стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець