ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2084/19 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/4634/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Мухатаєва Б.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головко Вікторії В`ячеславівни на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Болибока Є.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської державної зооветеринарної академії про стягнення недоплаченої заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 03 червня 2019 року звернулася до суду з позовом до Харківської державної зооветеринарної академії про стягнення недоплаченої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 1994 року ОСОБА_1 закінчила Харківський державний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва за спеціальністю економіка і управління в галузях АПК та останній присвоєно кваліфікацію спеціаліста економіста організатора, диплом КД №004735. Відповідно до трудової книги, остання знаходиться в трудових відносинах з Харківською державною зооветеринарною академією. Так, 22.08.2001 ОСОБА_1 призначена на посаду економіста навчального закладу. 04.12.2001 зарахована на посаду старшого економіста закладу. 01.09.2007 призначена на посаду асистента кафедри менеджменту та маркетингу, уклавши з ХДЗВА контракт № 141 від 01.09.2007. 02 лютого 2009 року переведена на посаду старшого викладача кафедри менеджменту та маркетингу. 01.02.2011 призначена на посаду доцента кафедри менеджменту та маркетингу. 05.07.2011 здійснено перейменування кафедри менеджменту та маркетингу на кафедру менеджменту та адміністрування та ОСОБА_1 продовжила працювати на посаді доцента.

Згідно контракту № 141 від 01.09.2007 на позивача покладені обов`язки відповідно до чинного законодавства, Статуту академії та цього контракту. Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 26.09.2012 ОСОБА_1 присвоєно вчене звання доцента кафедри менеджменту і адміністрування, що також є однією із вимогою виконання умов контракту з даним навчальним закладом. 01.11.2014 призначена на посаду доцента кафедри менеджменту, економіки та маркетингу, уклавши з відповідачем черговий контракт № 97 строком на 5 років, відповідно до контракту № 97 від 01.11.2014 на ОСОБА_1 покладені обов`язки відповідно до чинного законодавства, Статуту академії та цього контракту. 30.06.2016 позивач отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації за спеціальностями маркетинговий, менеджмент, інвестиційний менеджмент, самоменеджмент та 12.04.2019 за спеціальностями маркетинг, планування, страхування, основи наукових досліджень.

ОСОБА_1 виконала п. 3.6. «Обов`язки науково-педагогічного працівника» контракту № 97 від 01.11.2014 щодо підвищення своєї кваліфікації.

ОСОБА_1 08.10.2008 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами та те, що позивач в даний період часу працювала асистентом кафедри менеджменту та маркетингу, а потім старшим викладачем, доцентом даної кафедри, отримала ряд свідоцтв про підвищення кваліфікації за спеціальностями, то остання має право на доплату за науковий ступінь кандидата наук з моменту присудження даного звання по теперішній час, так як її діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем та у всіх вищих навчальних закладах України, незалежно від підпорядкування, доцентам проводиться доплата і за науковий ступінь кандидата наук (15%). Але, незважаючи на усні звернення до керівництва та бухгалтерії навчального закладу, доплата за науковий ступінь кандидата наук не проводиться.

Внаслідок зазначених вище неправомірних та протиправних дій службових осіб даного навчального закладу, ОСОБА_1 заподіяно значну матеріальну шкоду, яка полягає, в недоплаті 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) з 08.10.2008 до теперішнього часу. Також незаконні дії службових осіб даного закладу, завдали позивачу непоправної моральної шкоди, що полягає у сильних душевних стражданнях, позивач сама виховує неповнолітнього сина, який потребує належний рівень життя. Службові особи даного навчального закладу позбавили дитину на належний рівень життя - їздити на відпочинок, купувати якісні продукти харчування та літератури для навчання, ліки. Також незаконні дії зазначених осіб, вплинули на емоційний стан, бо остання не може забезпечити собі та єдиній дитині належний рівень життя, не може купувати необхідні книги для здійснення педагогічної діяльності та інше. Заподіяна моральна шкода складає 80000 гривень, позбавлення позивача за 11 років на належний рівень життя, тобто 80000,00 грн: 11 років = 7273 грн - сума яку позивач спроможний був би виділити на рік щоб їздити на відпочинок, купувати якісні продукти харчування, літературу для здійснення педагогічної діяльності.

На підставі викладеного ОСОБА_1 уточнивши свою позовну заяву 24 червня 2019 року остаточно просила стягнути заподіяну майнову шкоду в розмірі 82603,43 грн, як недоплачену заробітну плату - доплату за науковий ступінь кандидата економічних наук, 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) за період з 08.10.2008 по теперішній час; зобов`язати відповідача провести перерахунок заробітної плати за вказаний період часу та у подальшому проводити виплату заробітної плати відповідно до вимог чинного законодавства; стягнути заподіяну моральну шкоду в розмірі 80000,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Головко В.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відповідності ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності займаній посаді та про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 82603,43 грн, моральної шкоди та зобов`язання провести перерахунок заробітної плати за вказаний період часу та у подальшому проводити виплату заробітної плати відповідно до вимог чинного законодавства. Так, разом з позовною заявою в якості додатків надано до суду ряд документів, які підтверджують, відповідність ученого звання позивача та його наукового ступеня профілю діяльності займаній посаді

Вказала, що позивачу 08.10.2008 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами, та те, що позивач в даний період часу працювала асистентом кафедри менеджменту та маркетингу, а потім старшим викладачем, доцентом даної кафедри, отримала ряд свідоцтв про підвищення кваліфікації за спеціальностями, то остання має право на доплату за науковий ступінь кандидата наук з моменту присудження даного звання по теперішній час, так як її діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем та у всіх вищих навчальних закладах України, незалежно від підпорядкування, доцентам проводиться доплата і за науковий ступінь кандидата наук (15%). Але, незважаючи на звернення до керівництва та бухгалтерії навчального закладу, доплата за науковий ступінь кандидата наук позивачу не проводилась. Про те, що позивачу не буде проводитися доплата за науковий ступінь кандидата наук, керівництвом академії до останнього не було доведено, в контрактах не зазначено, таким чином позивач вважає що вона має законні підстави отримувати дану доплату, бо у відповідності до наказу Міністерства освіти та науки України № 557 від 26.09.2005 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» працівникам навчальних закладів з 01 вересня 2005 року встановлені доплати: за вчене звання: доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати); за науковий ступінь: кандидата наук - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначені доплати встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем.

Зазначила, що залишилися по за увагою суду уточнюючі позовні заяви, де розрахунок суми матеріальної шкоди було розроблено з урахуванням даних пенсійного фонду. Заявлені представником позивача клопотання про витребування у відповідача даних щодо нарахування заробітної плати позивачу, відповідних наказів, судом були незадоволені, в зв`язку з чим виникла проблема у розрахунку суми матеріальної шкоди. Дану справу незаконно було віднесено до малозначної. Заяву представника позивача щодо розгляду справи за обов`язкової його участі залишено по за увагою, справа розглядалася без виклику сторін. В рішенні суду першої інстанції в розділі «Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі» не зазначено всі уточнені позовні заяви, клопотання позивача, відповідні заяви.

Звертає увагу, що судом першої інстанції залишена по за увагою відповідь на відзив на позовну заяву та невірно застосовано Закон України «Про вищу освіту», так ч. 9 ст. 55 даного Закону зокрема встановлює, що посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання. Частиною 11 цієї статті передбачено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, зокрема, доцентів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. Вимогами щодо науково-педагогічних працівників, які входять до складу кафедр, передбаченими частиною 5 статті 33 Закону України «Про вищу освіту» не встановлено умови щодо відповідності у них наукових ступенів тієї галузі наук, яка відповідає профілю кафедри, як це, зокрема, передбачено частинами 2 та 6 цієї статті для керівників кафедр та факультетів. Тож якщо науково-педагогічний працівник, який має науковий ступінь кандидата у відповідній галузі наук, або вчене звання, пройшов конкурсний відбір та обраний на посаду доцента кафедри, то доплата за науковий ступінь та вчене звання має провадитись йому незалежно від теми дисертації, спеціальності та галузі наук, за якими його присуджено, як особі, діяльність якої за профілем збігається з науковим ступенем та вченим званням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказав, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи скарги не доведені і тому просить скаргу відхилити і залишити рішення суду без змін.

На обґрунтування зазначив, що згідно Наказу № 557 від 26.09.2005 спірна доплата встановлюється працівникам лише якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем. Позивачу 08.10.2008 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами, проте позивач весь час за період з 08.10.2008 працювала на кафедрі менеджменту та маркетингу. Ректором Харківської Державної Зооветеринарної Академії не було визначено відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника займаній посаді позивача.

Крім того, апелянт вважає необґрунтованим розрахунок суми позову та вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відповідності ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності займаній посаді, позивач не довела достатніми, належними та достовірними доказами заподіяння їй моральної шкоди, у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Так, за змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Згідно з положеннями частин другої та третьої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

У відповідності до статті 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування можуть здійснювати фінансування державних вищих навчальних закладів у встановленому законодавством порядку.

Фінансування приватних вищих навчальних закладів здійснюється їх засновниками та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та виданий на її підставі наказ Міністерства освіти і науки від 26 вересня 2005 року № 557, регулює відносини в сфері оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та прийнята з метою упорядкування оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (п.8), при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями частин дев`ятої, одинадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вона займала наступні посади:

з 22.08.2001 згідно наказу № 325-к зараховано на посаду економіста;

з 03.12.2001 згідно наказу № 506-к звільнена з займаної посади у зв`язку з ліквідацією інституту ст. 40 п. 1 КЗпП України;

з 04.12.2001 згідно наказу № 510-к зарахована на посаду старшого економіста; згідно наказу №785-к від 06.11.2002 вважати провідним фахівцем (старшим економістом);

з 05.04.2007 згідно наказу № 49-к від 30.03.2007 переведена на посаду асистента кафедри менеджменту і маркетингу.

з 01.09.2007 згідно наказу № 124-к від 05.07.2007 призначена на посаду асистента кафедри менеджменту і маркетингу, як обрана за конкурсом, з укладенням контракту терміном на п`ять років;

з 02.02.2009 згідно наказу № 28-к переведена на посаду старшого викладача кафедри менеджменту і маркетингу;

з 01.02.2011 згідно наказу № 29-к призначена на посаду доцента кафедри менеджменту та маркетингу, як обрана на підставі рішення вченої ради;

з 05.07.2011 згідно наказу № 486 перейменовано кафедру менеджменту і маркетингу на кафедру менеджменту і адміністрування, продовживши працювати на посаді доцента;

з 01.03.2013 згідно наказу № 32-к від 26.02.2013 переведена на 0,75 ставки посади доцента кафедри менеджменту і адміністрування;

з 01.04.2014 згідно наказу від 26.03.2014 переведена на повну ставку посади доцента кафедри менеджменту і адміністрування;

з 01.09.2014 згідно наказу № 158-к переведена на повну ставку посади доцента новоствореної кафедри менеджменту економіки та маркетингу з послідуючим проходженням за конкурсом;

з 01.11.2014 згідно наказу № 201-к від 30.10.2014 призначена на посаду доцента кафедри менеджменту, економіки та маркетингу з укладанням контракту терміном на п`ять років.

Відповідно до копії диплома НОМЕР_1 рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 08 жовтня 2008 року № 23-06/7 ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) - (а.с.24).

Згідно копії атестату доцента 12 ДД № 032311 рішенням атестаційної колегії від 26.09.2019 протокол №5/02-Д, ОСОБА_1 присвоєно вчене звання доцента кафедри менеджменту і адміністрування (а.с.25).

Харківська державна зооветеринарна академія є навчальним закладом, який фінансується із бюджетної сфери, то на спірні правовідносини поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 та наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» №557 від 26 вересня 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 жовтня 2005 року за №1130/11410 .

Підпунктом г п. 3 ч. 4 вищевказаного Наказу № 557 від 26.09.2005 установлено доплати працівникам за науковий ступінь: доктора наук у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати); кандидата наук, доктора філософії у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Як встановлено судом, позивачка не зверталася до відповідача з заявою про встановлення відповідності її наукового ступеня займаній посаді, що є необхідним для встановлення такої відповідності та подальшого нарахування доплат згідно ст. 20 Закону України «Про оплату праці» та Наказу № 557 від 26.09.2005. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, такий висновок доводами скарги не спростовується.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головко Вікторії В`ячеславівни - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.