ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/687/19

Провадження № 22-ц/818/2650/19

13 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області;

третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2019 року ( Пілюгіна О. М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про стягнення моральної шкоди, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області,-

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 26 квітня 2018 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області ХХVI сесії VI скликання прийнято рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (справа № 820/4379/18) визнано протиправним та скасовано рішення ХХVI сесії VI скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26 квітня 2018 року про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Рішення суду від 21 серпня 2018 року набрало законної сили, але відповідачем не виконується. Всі звернення з приводу виконання рішення суду виявились безрезультатними, а в подальшому відповідачем було вчинено дії, які остаточно унеможливили реалізацію позивачем права на отримання земельної ділянки - спірна земельна ділянка передана у власність іншої особи. Таким чином, відповідачем допущено неправомірну дію, яка призвела до порушення земельних прав та інтересів позивача зокрема, внаслідок прийнятого відповідачем протиправного рішення, останнім «заблоковано» право позивача реалізувати власні земельні права на конкретну земельну ділянку у будь-який спосіб, що безпосередньо призвело до завдання позивачу душевного болю, душевного неспокою та душевних страждань, які полягали у подразливості, перебуванні у стані хвилювання, тривожності та дратівливості. Внаслідок неможливості реалізувати власні права, яким протистоїть орган місцевого самоврядування позивач перебував у постійному почутті занепокоєння, нервового напруження та озлобленості, що супроводжувалося неприємними, обтяжливими та болісними відчуттями емоційного дискомфорту. Зважаючи на значний обсяг завданого позивачу душевного страждання, який має прояв у виникненні ряду психо-фізичних дискомфортів, які мають триваючий характер та мають ускладненість у відновленні; права позивача досі порушені та створено таку ситуацію, в якій реалізація прав останнього унеможливлена, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір завданої моральної (немайнової) шкоди позивач оцінює в 50000,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Інші сторони по справі в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що протиправні дії органу місцевого самоврядування, були спрямовані на порушення земельних прав позивача, викликали за собою реакцію у формі душевного страждання, тому наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним рішенням та моральним стражданням є очевидною.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень не містять обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Крім того, суд першої інстанції вважав, що предметом доказування у справі, окрім наслідків у вигляді пережитих душевних хвилювань, є протиправність дій сільської ради та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань, проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували ту обставину, що погіршення стану здоров`я позивача виникло у зв`язку з прийнятим рішенням Безлюдівської селищної ради про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції в межах даної справи, а також в межах адміністративної справи № 820/4379/18, про що свідчить відповідна копія рішення, яка міститься в матеріалах справи, та не заперечується сторонами в рамках справи, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 .

Рішенням ХХVI сесії VIІ скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26 квітня 2018 року за № б/н позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В зв`язку з такою відмовою ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання протиправним та скасувати рішення Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26 квітня 2018 року та зобов`язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року по справі № 820/4379/18, вимоги позивача задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ХХVI сесії VI скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26 квітня 2018 року про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ; зобов`язано Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ; в задоволенні іншої частини вимог позивача - відмовлено.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з положеннями ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В постанові пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме пунктом 3 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, для настання цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди необхідною є наявність таких умов: 1) наявність шкоди; 2) завдання цієї шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відповідного суб`єкта; 3) наявність причинного зв`язку між такими діями (бездіяльністю) і шкодою; 4) вина заподіювача. За умови відсутності одного з названих елементів цивільно-правова відповідальність за вчинення відповідної шкоди не настає.

За обставинами даної справи підставами для звернення до суду виступають посилання позивача на те, що діями Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, протиправність яких було встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року по справі № 820/4379/18, йому завдано втрат немайнового характеру, та не зважаючи на судовий спір та вирішення спору на користь позивача, земельна ділянка передана у право власності зовсім іншій особі.

Окрім цього апелянт зазначив, що внаслідок протиправної поведінки відповідача у відношенні позивача останньому було завдано душевний біль, душевний неспокій, що призводило до постійної подразливості, перебуванню у стані хвилювання, тривожності дратівливості.

Разом з тим, колегія суддів не може прийняти до уваги такі доводи апелянта, оскільки належних доказів, які б доводили вину відповідача в частині посилань апелянта на таку вину матеріали справи не містять. Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність моральних страждань, факт їх заподіяння та причинно - наслідковий зв`язок між діяннями відповідача та моральними стражданнями позивача.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким була надана належна правова оцінка, такі не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко