ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2353/19

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1448/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

третя особа ОСОБА_3 ,

дата складання повного тексту: 30 вересня 2019 року, смт.Козелець,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на свою корись в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дати подачі позову, до закінчення сином навчання в Національному медичному університеті ім.О.О.Богомольця - до 25 лютого 2024 року.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами розірвано 09 листопада 2006 року. 07 серпня 2018 року їх сина було зараховано на 1 курс денної форми навчання Національного медичного університету ім.О.О.Богомольця та він є студентом 1 курсу медичного факультету №2, група 2. Строк навчання сина складає 6 років та закінчується в 2024 році. ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, не працює, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги сину не надає, хоча працює на керівній посаді директором філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», має стабільний заробіток, стан здоров`я задовільний, не сплачує аліментів на інших осіб та має можливість надавати таку допомогу.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_4 , стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року, і продовжувати до досягнення дитиною 23 років або закінчення навчання.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 , навчаючись на денній формі навчання, має право на утримання від батька на цей період, так як не працює і потребує коштів на оплату навчання, придбання одягу, підручників, продуктів харчування, а відповідач є працездатним і має змогу надавати матеріальну допомогу сину. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд врахував доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, зокрема наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, відсутність постійного і стабільного заробітку.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення нор матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду першої інстанції про відсутність постійного і стабільного заробітку відповідача не відповідає обставинам справи та наданим доказам, адже відповідач працював директором філії Енергозбут АТ «Укрзалізниця» та звільнився лише після подачі позову про стягнення з нього аліментів. Також дані обставини не підтверджують неможливості надання матеріальної допомоги сину в розмірі 1/4 частини доходу, а визначений судом розмір 1/8 частини заробітку є недостатнім, оскільки відповідач не працює та з урахуванням середньомісячної заробітної плати по регіону Чернігівська обл., яка за серпень 2019 року становить 8448 грн, розмір аліментів складатиме 1056 грн, який менший ніж визнав відповідач 2000 грн. В той же час витрати лише на проїзний квиток складають 860 грн., а матеріальна потреба повнолітнього сина, який продовжує навчання, не обмежується лише витратами на поїздки від місця проживання до місця навчання, а передбачає задоволення навіть мінімальних потреб у харчуванні кожного дня, придбанні підручників, зошитів, одягу, сплати комунальних послуг.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, звертає увагу суду, що посилання відповідача на надання матеріальної допомоги сину не підтверджено жодним доказом та більш того, відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сину, яку погасив лише 19 вересня 2019 року.

ОСОБА_1 зазначає, що встановивши необхідність та можливість надання матеріальної допомоги відповідачем повнолітньому сину, що продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу сину та має можливість її надавати, між тим, при визначенні розміру аліментів суд не в повній мірі взяв до уваги всі обставини справи.

У наданий судом строк ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Козелецького районного суду залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що відповідач, розлучившись з позивачкою, одружився вдруге, має двох малолітніх дітей, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та він зобов`язаний їх також утримувати, хоча на даний час не працює. Відповідач звертає увагу, що їх спільний з позивачкою син навчається на держзамовленні, не потребує додаткових витрат на проживання та харчування, оскільки проживає разом з матір`ю в тому ж населеному пункті, де й навчається, отримавши студентський квиток можна сплачувати за проїзд вдвічі менше, крім того, має задовільний стан здоров`я. ОСОБА_2 зазначає, що на даний час він не має стабільного заробітку, доходу, не працевлаштований.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.6).

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 09 листопада 2006 року (а.с.8).

ОСОБА_3 навчається в Національному медичному університеті ім.О.О.Богомольця, денна форма навчання, термін навчання 6 років до 2024 року (а.с.7) та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.12, 68).

ОСОБА_1 працює на посаді проректора з навчальної роботи Національної академії прокуратури України та у період з 21.04.2016 р по 16.08.2019 р. перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у відпустці для догляду за дитиною без збереження заробітної плати (а.с.9).

ОСОБА_2 працював на посаді директора філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» та 15 липня 2019 року звільнений з займаної посади за угодою сторін (а.с.32).

Також матеріали справи містять довідки про доходи ОСОБА_2 за червень та липень 2019 року, а також з травня 2018 року по лютий 2019 року (а.с.58, 59, 74); копію розрахунку заборгованості за сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с.69); інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на квартиру (а.с.70-71)

Інших доказів на підтвердження обставин справи сторонами не надано.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошові сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання іншим з батьків.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування. При цьому, з матеріалів справи неможливо встановити навчається ОСОБА_3 на державному замовленні, чи по контракту, чи отримує стипендію, які витрати несе у зв`язку з навчанням.

Дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що син сторін потребує матеріальної допомоги, однак позивачкою не наведено доказів, які б свідчили про можливість сплачувати відповідачем аліменти саме у такому розмірі, який вона визначила. Позивачкою не наведено достатніх та допустимих доказів на підтвердження розміру усіх щомісячних витрат у зв`язку з навчанням сина. Враховуючи відсутність місця роботи відповідача, перебування у нього на утриманні двох малолітніх дітей та дружини, про що не заперечує позивачка, тому дані обставини не перевіряються судом апеляційної інстанції. За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позов частково, визначивши розмір аліментів, що підлягає сплаті відповідачем, в розмірі 1/8, з урахуванням встановлених у справі обставин.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про відсутність постійного і стабільного заробітку відповідача не відповідає обставинам справи та наданим доказам, адже відповідач працював директором філії Енергозбут АТ «Укрзалізниця» та звільнився лише після подачі позову про стягнення з нього аліментів, не приймаються апеляційним судом до уваги, адже позивачка сама зазначає, що відповідач на даний час не працює. Доказів того, що відповідач звільнився, щоб не сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання апеляційному суду не надала.

Доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір 1/8 частини заробітку є недостатнім, оскільки відповідач не працює та з урахуванням середньомісячної заробітної плати по регіону Чернігівська обл., яка за серпень 2019 року становить 8448 грн, розмір аліментів складатиме 1056 грн, який менший ніж визнав відповідач 2000 грн. не приймаються судом до уваги, оскільки дізнавшись про те, що відповідач не працює, позивач не скористалась своїм правом на підставі ст.184 СК України заявити вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В той же час, суд визначив аліменти в розмірі 1/8 частини доходу оскільки у відповідача на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина, яка доглядає за дитиною двох років.

Доводи апеляційної скарги, що витрати лише на проїзний квиток складають 860 грн., а матеріальна потреба повнолітнього сина, який продовжує навчання, не обмежується лише витратами на поїздки від місця проживання до місця навчання, а передбачає задоволення навіть мінімальних потреб у харчуванні кожного дня, придбанні підручників, зошитів, одягу, сплати комунальних послуг, не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами відповідно до ст.76 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що посилання відповідача на надання матеріальної допомоги сину не підтверджено жодним доказом, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки дана обставина не була підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки як вже зазначила позивачка відповідач погасив дану заборгованість 19 вересня 2019 року, та дана обставина не впливає на розмір аліментів на утримання повнолітнього сина.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачкою норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів, адже ключовим для визначення розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання є саме можливість надання утримання іншим з батьків, а не його обов`язок.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: