ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/558/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 312000000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - ФОП Сідоров Є.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 (повний текст складено 11.09.2019, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення неустойки за затримку повернення коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду 03.04.2019 з позовом, яким з урахуванням заяви від 13.08.2019 про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 неустойку за затримку повернення коштів сплачених за товар у сумі 11747,08 грн. та 1000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.11.2018 між ним (покупець) та ФОП ОСОБА_2 (продавець) через веб-сайт інтернет-магазину Mobilluck.ua (офіційна електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений договір купівлі-продажу планшета Impression ImPad W1002, замовлення №181770072 вартістю 5 646,00 грн. Позивач на підставі рахунку відповідача, сплатив на його банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «АЛЬФА-БАНК» у м. Київ МФО 300346 кошти в сумі 5 646,00 грн. за товар по замовленню 181770072, що підтверджується платіжним дорученням №8 від 27.11.2018, та направив копію вказаного платіжного доручення на адресу електронної пошти відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак відповідач свої зобов`язання за договором купівлі-продажу не виконав та не передав позивачу оплачений товар, у зв`язку з чим позивач направив ФОП Сідорову Є.В. електронне повідомлення про розірвання договору купівлі-продажу та вимогу про повернення сплачених коштів в сумі 5 646,00 грн., на яке отримав електронне повідомлення відповідача про скасування 08.12.2018 замовлення №181770072.

Оскільки ФОП ОСОБА_2 своєчасно не повернув покупцю сплачені ним кошти за товар, він просив суд стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне повернення сплачених коштів в розмірі одного відсотка вартості за кожний день затримки повернення грошей, що відповідно до поданого розрахунку становить 11747,08 грн., а також 1000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 позов у справі задоволено частково та стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за затримку повернення коштів, сплачених за товар, у сумі 11747,08 грн., 700,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати у розмірі 75,00 грн. Також стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 02.10.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказано на те, що сума неустойки є завеликою та необґрунтованою. Посилаючись на ч.6 ст.232 ГК України, вважає, що неустойка може бути нарахована тільки за 6 місяців, навіть якщо боржник і затримує виконання зобов`язань на 12 місяців і довше. Сплачені за товар кошти у разі розірвання договору купівлі-продажу мають бути повернуті не пізніше 30 днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Розмір пені для суб`єктів господарювання не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 12747,08 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 27.11.2018 між ОСОБА_1 , як продавцем, та ФОП ОСОБА_2 через веб-сайт інтернет-магазину «Mobilluck.ua» (офіційна електронна адресаІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений договір купівлі-продажу планшету Impression ImPad W1002, замовлення № НОМЕР_2 , вартістю 5 646,00 грн.

Позивачем при реєстрації в особистому кабінеті на веб-сайті інтернет-магазину «Mobilluck.ua» зазначено свою адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3. Платіжним дорученням №8 від 27.11.2018 позивач сплатив на банківський рахунок відповідача №НОМЕР_1 в АТ «АЛЬФА-БАНК» у м. Київ МФО 300346 кошти в сумі 5 646,00 грн. за товар по замовленню 181770072.

Про здійснення попередньої оплати товару позивач електронним повідомленням сповістив відповідача 27.11.2018 та направив копію вказаного платіжного доручення на адресу його електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак відповідач, як продавець, не виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу та не передав покупцю оплачений товар, чим порушив права останнього.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо передачі товару, позивач 03.12.2018 через особистий кабінет веб-сайту інтернет-магазину «Mobilluck.ua» направив відповідачу електронне повідомлення про розірвання договору купівлі-продажу та вимогу про повернення сплачених коштів в сумі 5 646,00 грн., на яке отримав електронне повідомлення відповідача про скасування 08.12.2018 замовлення № НОМЕР_2 .

Проте у день розірвання договору купівлі-продажу №181770072 (08.12.2018) відповідач не повернув позивачу сплачені за товар 5 646,00 грн. На дату подання цього позову відповідач повернув лише 500,00 грн., перерахувавши вказану суму на банківську картку позивача 15.02.2019. У послідуючому 23.07.2019 відповідачем було повернуто позивачу ще 500,00 грн., 09.08.2019 - 1 000,00 грн., а 12.08.2019 - залишок коштів в сумі 2 646,00 грн. шляхом поповнення банківської карти позивача готівкою у відділенні банку в м. Харків.

Позивач зазначає, що зазначена затримка по поверненню сплачених за непереданий йому товар коштів порушила його права, як споживача, та є підставою для сплати неустойки та відшкодування завданої моральної шкоди.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Відповідно до ч.1 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 8 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Частинами 3, 4 статті 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Враховуючи зазначене нормативно-правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що покупець (позивач) не одержавши придбаний ним через інтернет-магазин у продавця (відповідача) товар, мав право на розірвання відповідного договору, укладеного поза межами торгівельного приміщення. При цьому, з моменту повідомлення споживачем продавця про розірвання такого договору, останній протягом 30 днів має повернути одержані за товар кошти.

Обставини щодо ненадання покупцеві товару та послідуюче виставлення ним продавцю вимоги про повернення сплачених за нього коштів, сторонами у справі не оспорюються.

Далі, відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі.

За змістом ч.7 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону. У свою чергу ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивач вправі нараховувати неустойку за затримку повернення продавцем сплачених за товар коштів по розірваному договору купівлі-продажу, починаючи з 31 дня після повідомлення продавця про розірвання договору, що відповідатиме приписам ч.4 ст.12 та ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Скаржник у справі не ставить під сумнів наявність у нього обов`язку по сплаті неустойки за прострочення поверхня коштів, однак вважає помилковим розрахунок її розміру.

У даній справі позивач повідомив продавця про розірвання договору 03.12.2018, отже прострочення обов`язку по поверненню одержаних по договору коштів у продавця виникло на 31 день, тобто 02.01.2019.

Апеляційний суд враховує, що ч.3 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Саме виходячи з такого обрахунку строків позивач та суд першої інстанції визначили період прострочення для нарахування пені, яка підлягає до сплати позивачу.

Однак апеляційний суд вважає, що до правовідносин сторін у справі з приводу нарахування пені за прострочення повернення сплачених за товар коштів у разі розірвання договору купівлі-продажу мають застосовуватися положення ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», які є спеціальними щодо укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями, як у цій справі, адже договір сторони уклали в мережі інтернет за адресою http://www.mobilluck.com.ua.

В цій частині апеляційні доводи скаржника заслуговують на увагу.

Одночасно, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що неустойка може бути нарахована тільки за 6 місяців, що передбачено ч.6 ст.232 ГК України, оскільки згідно ч.1 ГК України цей кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Натомість у даній справі правовідносини наявні між суб`єктом господарювання (відповідачем) та споживачем товарів та послуг (позивачем) та не стосуються сфери господарювання.

Отже положення ГК України при вирішенні спору в цій справі про захист прав споживачів застосовані бути не можуть.

Далі, апеляційний суд не може погодитися з доводами скаржника про те, що розмір пені для суб`єктів господарювання не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, оскільки вказані положення містить ч.2 ст.343 ГК України та ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», які не стосуються правовідносин у сфері захисту прав споживачів.

Зокрема, преамбулою ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Доводи скаржника про те, що сума неустойки є завеликою та необґрунтованою, апеляційний суд відхиляє, адже її розмір вираховується на підставі положень ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, положеннями п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Частинами 1, 2 статті 22 вказаного закону передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі про відшкодування за рахунок відповідача завданої позивачу внаслідок порушення його прав, як споживача, моральної шкоди є таким, що грунтуютсья на вимогах законодавства.

Крім того, апеляційні доводи у справі не стосуються правильності вирішення судом позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки у зв`язку з неправильним застосування норм матеріального права - ч.3 ст.9, ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі та прийняти в зазначеній частині постанову про часткове задоволенні позовних вимог про нарахування пені.

Визначаючи розмір пені, яку має сплатити відповідач позивачу, апеляційний суд враховує, що прострочення по поверненню коштів розпочалося 02.01.2019 (на 31-й день після виставлення вимоги позивача про їх повернення), пеня нараховується у розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення коштів (ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів»), фактично кошти відповідачем поверталися наступним чином: 15.02.2019 - 500,00 грн., 05.04.2019 - 500,00 грн., 16.04.2019 - 500,00 грн., 23.07.2019 - 500,00 грн., 09.08.2019 - 1 000,00 грн., 12.08.2019 - 2 646,00 грн.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за таким розрахунком: (500,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 15.02.2019 (44 дні) = 225,00 грн.) + (500,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 05.04.2019 (94 дні) = 470,00 грн.) + (500,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 16.04.2019 (105 дні) = 525,00 грн.) + (500,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 23.07.2019 (203 дні) = 1015,00 грн.) + (1000,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 09.08.2019 (220 дні) = 2200,00 грн.) + (2646,00 грн. * 1% за період часу з 02.01.2019 по 12.08.2019 (223 дні) = 5900,58 грн.) = 10335,58 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, частковим скасування рішення суду першої інстанції та звільненням позивача, як споживача на підставі положень ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», від сплати судового збору, з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути судовий збір за мінімальною ставкою для позовних вимог майнового характеру у сумі 1921,00 грн. * 0,4 = 768,40 грн., що передбачено п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Апеляційний суд враховує, що саме відповідач сплачував судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення неустойки за затримку повернення коштів та моральної шкоди - змінити, скасувавши в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі,

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10335,58 грн. неустойки.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення неустойки - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь державного бюджету 768,40 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

У решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 у даній справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.11.2019.

Суддя-доповідач

Судді