Справа № 236/4675/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2019 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Саржевська І.В., розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білозьорова О.Б., до ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лиманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього як про батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

19.11.2019 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Білозьоров О.Б., звернувся з позовом до ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лиманської міської ради, в якому просить виключити з актового запису № 82 від 21.08.2019 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відомості про батька ОСОБА_2 , 1985 року народження.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Таким чином, представнику позивача необхідно визначитись із нормами закону та уточнити норми матеріального права діючого законодавства, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Отже, позивач, вважаючи себе суб`єктом правовідносин, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ст. 136 СК України, зазначивши про те, яке право її порушено, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються СК України. Проте в позовній заяві посилання представника позивача на правовий статус, як сторони по справі яка має право звернення до суду відсутнє, як і відсутнє обґрунтування позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, представнику позивача необхідно уточнити вимоги позовної заяви, з посиланням на відповідні обставини та докази, визначивши правові підстави для виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Крім того, перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

У своїй постанові № 6-1121цс16 від 30 листопада 2016 року Верховний Суд України зазначив, що таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон «Про судовий збір»), а саме у частині 1 статті 1 Закону «Про судовий збір» подано визначення судового збору.

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір входить до складу судових витрат.

Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи та вирішенням, а у випадках звільнення від сплати цих осіб це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Згідно п. п.1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 1, 2 статті 9 Закону «Про судовий збір»).

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, зокрема й з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (відповідно до частини 1 статті 6 Закону «Про судовий збір»).

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, а також встановлено вимоги щодо заповнення розрахункових документів.

Відповідно до Інструкції платіжне доручення оформлюється платником за формою згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів. Так, одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу». Реквізит «Призначення платежу» платник заповнює так, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

У платіжному дорученні, який є документом про сплату судового збору, в розділі «Призначення платежу» мають бути зазначені відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідно ЦПК України та частин 1, 2 статті 9 Закону «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв, скарг, клопотань перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.

Отже, квитанція про сплату судового збору за подання позовної заяви має містити інформацію про «Призначення платежу»: яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором та прізвище, ім`я по батькові платника, ІПН, а саме позивача по справі, а не особою, яка представляє інтереси позивача, у іншому випадку квитанція не є належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі і не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви.

Правові позиції викладені в ухвалах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 922/496/17 та (ВС/КГС № 905/1057/18 від 16.01.2019).

Долучені до матеріалів позовної заяви квитанції про сплату судового збору не є належним доказом сплату судового збору з вищезазначених підстав.

Таким чином, позовні вимоги мають бути оплачені судовим збором у розмірі та порядку встановленого ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір».

Суддя звертає увагу позивача на те, що інформація щодо реквізитів сплати судового збору за подання позовних заяв до Краснолиманського міського суду Донецької області є загальнодоступною, оприлюднена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за інтернет-адресою веб-сайт: https://km.dn.court.gov.ua, а також розміщена на інформаційних стендах Краснолиманського міського суду Донецької області.

Відповідно до ч.1ст.42ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України).

Всупереч зазначеній вимозі закону представником позивача зазначено ОСОБА_3 , як заінтересовану особу.

Крім того, позивачем залучено до участі у справі третіх осіб: Служба у справах дітей Лиманської міської ради.

Треті особи - це суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у розпочату провадженням справу для захисту особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів.

Але зі змісту позовної заяви не зрозумілі процесуальні права та обов`язки цієї особи.

До позовної заяви додані копія ордеру та копія свідоцтва адвоката ОСОБА_5 О.Б ОСОБА_6 у якому міститься посилання на договір про надання правової допомоги № 1006 від 01.10.2019.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, повноваження представника сторони позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю. Ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Зокрема, повноваження адвоката, щодо підписання позовної заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Оскільки до позовної заяви такий договір про надання правової допомоги не долучений, представнику позивача необхідно надати вказаний документ для підтвердження його повноважень на підписання позовної заяви.

Зазначені обставини унеможливлюють визначитися з питанням щодо наявності спірних правовідносин та у своїй сукупності, з наданих представником позивача доказів вирішити питання щодо відкриття провадження.

Відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суддя також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuzv. Poland" № 28249/95).

Таким чином, зважаючи на зазначені вище недоліки, позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білозьорова О.Б., до ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лиманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього як про батька з актового запису про народження дитини, слід залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білозьорова О.Б., до ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лиманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього як про батька з актового запису про народження дитини, залишити без руху.

Надати можливість представнику позивача у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали виправити вказані недоліки, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-