РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/6/19

Провадження № 22-ц/4815/1382/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Поровський В.А.

Рішення ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивує тим, що у зв`язку із зміною його сімейного стану - народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на його утриманні, зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для обох дітей, а відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою. За наведеного просить, змінити розмір аліментів, які стягуються з нього у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) на 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В лютому 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Печончик О.В. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Зустрічний позов мотивує тим, що спільний син сторін ОСОБА_4 , часто хворіє, в силу фізіологічного стану потребує послуги логопедичного масажу, спеціальне взуття та устілки для дітей, які мають проблеми із ходінням. Всі витрати на лікування несе мама ОСОБА_1 , яка ніде не працює. Також відповідачка оплачує відвідування дитиною ДНЗ "Ромашка", всі внески на забезпечення дитини канцелярським приладдям. Та з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог просить, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5 в порядку ст. 185 СК України додаткові витрати в сумі 32801,00 грн. та судові витрати в сумі 5200,00 грн.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку до 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги докази хворобливого стану здоров`я дитини та поверхнево віднісся до огляду та дослідження медичних карток дитини із КЗ "Володимирецька ЦРЛ", КЗ "Рівненська обласна лікарня" та ДЗ "СМСЧ №3" м. Вараш. До апеляційної скарги долучає довідки, що підтверджують хворобливий стан здоров`я дитини.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано хворобливий стан здоров`я скаржниці, що обмежує її у працевлаштуванні за місцем її проживання. Натомість ОСОБА_2 працевлаштований, має достатній заробіток, тобто має можливість надавати для дитини матеріальну допомогу на достатньому рівні. При цьому ОСОБА_2 самоусунувся від спілкування та виховання спільної хворобливої дитини.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення її зустрічного позову в повному об`ємі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_2 , вважає її доводи не заслуговують на увагу, є формальними, безпідставними та необґрунтованими, а тому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічних вимог.

Зазначає, що первісні вимоги обґрунтовуються наявністю змін сімейного стану ОСОБА_2 , а саме народження другої дитини, що впливає на його можливість з утримання старшої дитини, сина ОСОБА_7 у визначеному раніше розмірі.

Зауважує, що не відмовляється від утримання сина, щомісяця сплачує аліменти на його утримання на належному рівні, що підтверджується довідкою про розмір утримуваних аліментів від 07.06.2019. Середній розмір аліментів на утримання дитини, які він сплачує, більш як в два-три рази перевищує прожитковий мінімум на дитину такого віку.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення додаткових витрат, які обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 несе додаткові витрати на сина, пов`язані з його станом здоров`я, перебування його в дошкільному закладі та інші супутні витрати на дитину, то вважає, що такі витрати полягають у фактично понесених витратах позивача протягом 2013-2018 років та прогнозованих витрат на оплату за дитячий садочок в період з січня по червень 2019 року і прогнозованих витрат на проїзд.

Між тим, ОСОБА_1 повідомила суду, що ніде не працює, власного заробітку не має, що вказує на те, що сплачених ним аліментів вистачає повністю на покриття витрат на дитину, навіть без участі в такому утриманні матері дитини.

Вказує, що покликання апелянта, що суд першої інстанції поверхнево віднісся до огляду та дослідження медичних карток дитини на увагу не заслуговують, оскільки такі докази не подавались, а суд досліджував ті докази, які були подані нею до суду та приєднані до матеріалів справи. Крім того, до письмових доказів ОСОБА_1 додано інші неналежні документи, зокрема не засвідчені належним чином копії фіскальних чеків на придбання різних медичних препаратів, в яких не вказано прізвище особи, для якої вони видані, копії чеків не чіткі, не читаються та не зрозумілі.

Окрім того, вважає, що приєднані до апеляційної скарги додаткові докази, які не засвідчені належним чином та не були предметом розгляду в суді першої інстанції є сумнівними, неналежними та необґрунтованими.

З урахуванням наведеного просять, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з наявності змін сімейного стану ОСОБА_2 , а саме народження другої дитини, що впливає на його можливість з утримання старшої дитини, сина ОСОБА_7 у визначеному раніше розмірі.

Відмовляючи в зустрічному позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних доказів особливих обставин, що склались щодо ОСОБА_6 .

Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції установлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 травня 2013 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини : сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3частини заробітку або іншого доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Кузнецовським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області 21.10.2016 (а.с.9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 26.06.2018 (а.с.10).

З довідки про зареєстрованих осіб №419/04 від 07.02.2019, вбачається, що за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_10 (мати дружини), ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_3 (донька) (а.с.113).

Згідно довідки про доходи №362 від 22.01.2019, ОСОБА_2 працює на ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", нарахована заробітна плата за період з липня 2018 року по грудень 2018 року складає 104000,08 грн. Загальна сума утриманих із ОСОБА_2 аліментів за вказаний період становить 26962,03 грн (а.с.95).

На підставі довідок про розмір утриманих аліментів від 26.07.2019, з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 сплачені аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, згідно виконавчого листа №565/609 виданого Кузнецовським міським судом Рівненської області, за період квітень грудень 2013 року в сумі 14536,20 грн.; за період січень-грудень 2014 року в сумі 21313,32 грн; за період січень-грудень 2015 року в сумі 24529,24 грн; за період січень-грудень 2016 року в сумі 34096,51 грн; за період січень-грудень 2017 року в сумі 40898,22 грн; за період січень-грудень 2018 року в сумі 55100,42 грн. (а.с.207-211).

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення ч. 1 ст. 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 1/3 до 1/5 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував зміну його сімейного та матеріального стану, зокрема створення нової сім`ї та народження дочки.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат, то судом апеляційної інстанції встановлено, що до матеріалів справи при подачі такого позову було долучено ряд копій виписок із медичних карт, оглядів лікарів, направлень, стосовно ОСОБА_5 (а.с.54-65,149-150, 177). Також долучено копії квитанцій та фіскальних чеків на придбання різних товарів та надання послуг (а.с.68-82, 152-155, 178).

Даний позов мотивований тим, що спільний син сторін ОСОБА_4 , часто хворіє, в силу фізіологічного стану потребує послуги логопедичного масажу, спеціальне взуття та устілки для дітей, які мають проблеми із ходінням. Всі витрати на лікування несе мама ОСОБА_1 , яка ніде не працює. Також відповідачка оплачує відвідування дитиною ДНЗ "Ромашка", всі внески на забезпечення дитини канцелярським приладдям.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ураховуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов правильного висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх документальних доказів, як на підтвердження їх необхідності у розумінні ст. 185 СК України, так і щодо обґрунтованості розміру заявлених вимог по кожному виду платежу.

При цьому витрати на придбання одягу, продуктів харчування, оплата за навчання в дошкільному навчальному закладі є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, а охоплюються аліментними платежами, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не взято до уваги докази хворобливого стану здоров`я дитини не заслуговують на увагу, адже досліджені належним чином копії медичних документів не дають підстав зробити висновок, що в дитини наявне хронічне захворювання для лікування якого ОСОБА_1 потребує додаткових витрат.

Також не заслуговують на увагу, доводи скаржниці, що судом першої інстанції не було враховано її хворобливий стан здоров`я, що обмежує її у працевлаштуванні за місцем її проживання, оскільки дані обставини не можуть бути підставою для стягнення додаткових витрат на дитину та не відносяться до предмету спору.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скаргине спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук