Провадження № 4-с/752/51/19
У Х В А Л А

іменем України

13.11.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Власенко В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», щодо арешту майна боржника, -

в с т а н о в и в:

у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо арешту майна боржника.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що 19 листопада 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-142/10 про стягнення з нього на користь ВАТ НАСК «Оранта» коштів у розмірі 52 293,98 грн. Постановою від 14 вересня 2011 року державного виконавця відкрито виконавче провадження № 28621139. Постановою від 14 вересня 2011 року державного виконавця накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 23 листопада 2012 року державного виконавця виконавчий лист № 2-142/10, виданий 19.11.2010 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає, що дії державного виконавця є незаконними, а арешт, накладений державним виконавцем на майно боржника в межах виконавчого провадження, повинен бути знятий з огляду на ст 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

Заявник просить визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо не зняття арешту, накладеного на майно боржника в межах виконавчого провадження 1235/4 від 26 вересня 2011 року, яке завершене постановою від 23 листопада 2011 року, незаконним та зобов`язати державного виконавця зняти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 20)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року зобов"язано посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надати суду завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадженя ВП № 1235/4 з примусового виконання виконавчого листа № 20142/10, виданого 19 листопада 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ НАСК "Оранта" грошових коштів у розмірі 52 293,98 грн. (а.с. 30)

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив суд задовольнити вимоги скарги.

Державний виконавець в судове засідання не з"явився, надіслав клопотання про судовий розгляд без його участі. (а.с. 65)

Представник ПАТ "НАСК "Оранта" в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

На виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 28621139 з примусового виконання виконавчого листа № 2-142/10, виданого 19 листопада 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ НАСК «Оранта» коштів у розмірі 52 293,98 грн.

Постановою від 14 вересня 2011 року державного виконавця відкрито виконавче провадження № 28621139. (а.с.43)

Постановою від 14 вересня 2011 року державного виконавця накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. (а.с.44)

Постановою від 23 листопада 2012 року державного виконавця виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. (а.с. 45)

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту. (а.с. 6-16)

Звертаючись у суд з даною скаргою, заявник посилається на положення ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні № 28621139 постановою від 23 листопада 2012 року державного виконавця виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. (а.с. 45)

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (в редакції чинній на час вчинення оспорюваних виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його письмової заяви передбачено п.1 ч.1 ст. 47 цього Закону. Положення ч. 5 цієї норми законодавства вказувала на те, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення оспорюваних виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

В силу ч.2 ст. 82 вказаного Закону боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведених обставин справи вбачається, що виконавчий документ було повернено стягувачу у зв"язку з тим, що вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними, що не позбавляло його права повторного звернення. Діюче на той час законодавство, у такому випадку не покладало на державного виконавця обов`язок щодо скасування усіх застосованих обмежувальних заходів.

Таким чином, з наданих матеріалів справи суд вбачає, що державний виконавець діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження» та з його боку прав заявника порушено не було.

З урахуванням вищенаведеного, підстав вважати скаргу обґрунтованою немає.

Керуючись статтями 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», щодо арешту майна боржника - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: