ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9884/19 Справа № 215/744/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/744/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року, яке ухвалене суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року -,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з нього стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його доходу, на користь колишньої дружини ОСОБА_2 .

Наразі майновий стан позивача змінився, він 25.07.2015 року уклав шлюб з ОСОБА_5 , у них народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням від 10.12.2018 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дружини ОСОБА_7 , до досягненню дитиною 3-х років та на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття.

Дані обставини значно змінили матеріальний стан позивача, у зв`язку з чим він просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття доньки.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, встановлених рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.05.2013 по справі №215/1865/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Відкликано виконавчий лист № 216/1865/13-ц, 2/215/1413/13 виданий Тернівським районним судом м. Кривого Рогу.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та розглянув справи без участі сторін по справі, чим порушив основні засади цивільного судочинства. Зазначає, що донька завершила навчання у школі та має намір навчатися у Києві, що передбачає більше затрат, крім того на утриманні відповідачки теж є малолітня донька. Крім того, під час розгляду справи про поділ майна подружжя, позивач вносив на депозитний рахунок суду 43 000,00 грн., що на думку відповідачки, підтверджує факт наявності у нього коштів для сплати аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.04.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 25 липня 2015 року у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби криворізького управління Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 221 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_12 , матір`ю ОСОБА_7 , актовий запис № 473( а.с.8).

Згідно довідки від 24.01.2019 року № 09 виданої КЗ «Криворізька міська лікарня №16» КМР з ОСОБА_1 утримуються аліменти у розмірі 25% з заробітної плати на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 11).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на користь дружини ОСОБА_7 , на її утримання, починаючи з дня звернення до суду з ІНФОРМАЦІЯ_5 народження до досягнення дочкою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної платні, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року до її повноліття на користь матері дитини ОСОБА_7 .

Відповідно довідки від 08.08.2019 року № 67 з ОСОБА_1 проводиться утримання у розмірі 50% на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь дружини ОСОБА_7 до погашення суми боргу у розмірі 9707,93 грн. (а.с. 67).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача в зв`язку із зміною сімейного стану змінилося матеріальне становище, на його утриманні перебуває вже двоє дітей та дружина, що впливає на його спроможність сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу у раніше визначеному розмірі, що є підставою для зменшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що донька завершила навчання у школі та має намір навчатися у Києві, що передбачає більше затрат та перебування на утриманні відповідачки другої доньки безпідставні, оскільки дані обставини не включено до переліку обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, крім того спірні правовідносини щодо стягнення аліментів на доньку чи сина, який продовжує навчання можуть бути предметом окремого позову відповідно до ст. 199 СК України.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи про поділ майна подружжя, позивач вносив на депозитний рахунок суду 43 000,00 грн., що на думку відповідачки, підтверджує факт наявності у нього коштів для сплати аліментів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даного спору,

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та розглянув справи без участі сторін по справі, чим порушив основні засади цивільного судочинства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи такого змісту клопотання заявлялись, як представником відповідачки так і самою відповідачкою неодноразово, доказів поважності причин неявки до суду першої інстанції матеріали справи не містять, сторони про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді