КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №358/1170/18 Головуючий у І інстанції Кіхтенко С.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дотримання правил добросусідства та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивачі пред`явили в суді названий позов посилаючись на те, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , та проживає там разом із своєю дружиною, ОСОБА_1 .

По сусідству з їх будинком, розташований будинок відповідача.

У належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах останній утримує домашню птицю - курей, запах від яких постійно проникає у їх будинок, відходи від птиці проникають до їхнього колодязя, тим самим порушуються санітарні норми та правила, внаслідок чого створюється загроза протиепідеміологічного благополуччя і права на безпечне життя.

Намагаючись усунути порушення їх прав на безпечне проживання у власному будинку, вони неодноразово намагались захистити їх і звертались із відповідними заявами у різні інстанції, що не дало бажаного результату, а тому вони звернулись до суду з даним позовом.

Просили суд зобов`язати відповідача припинити утримання птиці у належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснювати їх вигул на ближчій до їх будинку стороні.

Рішенням Богуславського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що в рішенні про відмову в задоволенні позову суд посилається на довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, Богуславської районної державної адміністрації Київської області про відсутність порушень зі сторони відповідача ОСОБА_3 , але при цьому не бере до уваги норми Наказу Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року про затвердження «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН360-92**», а саме п. 3.25,3.26, що є неприпустимо. Адже, в даному акті чітко визначено відстані на яких повинні бути розміщені господарські будівлі де утримуються птахи та тварини від житлових будинків та колодязів, які порушив ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивачі заявляли клопотання про витребування будівельного паспорта на будинок відповідача, однак суд необґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання.

Також суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків: ОСОБА_4 - начальник відділу Держархбудконтролю при Богуславській міськраді та ОСОБА_5 - головний архітектор Богуславського району. Вказані свідки брали участь у перевірці відповідачем дотримання вимог утримання свійської птиці та можуть підтвердити факт порушення таких ОСОБА_3 .

Крім того апелянти зазначають, що під час судового розгляду відповідач не визнав позовних вимог, але підтвердив, що він дійсно утримує на території свого домоволодіння домашню птицю для власного споживання і стверджував, що до нього приходили працівники різних інстанцій, але будь-яких порушень ними виявлено не було. На підтвердження своїх слів він не надав суду жодних доказів. Також суде не вважав за потрібне ознайомитися з документами, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на його земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , що є порушенням процесуальних норм, адже відповідно до ч.І ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі вище викладеного, твердження суду про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про незадовільний стан земельної ділянки відповідача та те, що останній використовує належну йому земельну ділянку не за цільовим призначенням і не містять доказів, які б підтверджували факт наявності незадовільного стану утримання птиці є необґрунтоване та незаконне. Адже, якби суд дослідив документацію про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , в тому числі і відповідну план-схему виділу земельної ділянки на місцевості, то він би виявив порушення з боку ОСОБА_3 правових норм відповідно до вказаного вище Наказу Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року про затвердження «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН360-92**».

У зв`язку з тим, що судом не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, при винесенні рішення суд спирався лише на пояснення відповідача ОСОБА_3 , які не були підтверджені належними доказами, не дотримався всіх норм матеріального права та порушив норми процесуального права, вважають, що винесене рішення є незаконне та необґрунтоване. Просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Фумельов І.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09.10.2014 року, належить земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з кадастровим номером: :01:017:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

По сусідству з її будинком, розташований будинок відповідача, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого останній розводить домашню птицю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі щодо порушення їх прав звертались з відповідними заявами до виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, Богуславської районної державної адміністрації Київської області на що їм були надані відповіді про відсутність порушень зі сторони відповідача (а.с. 21, 44).

Суд вважав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про незадовільний санітарний стан земельної ділянки відповідача та те, що останній використовує належну йому земельну ділянку не за цільовим призначення, позивачами не надано доказів, які підтверджували факт наявності незадовільного стану утримання птиці.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України вбачається, що власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону, моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Позивачі звернувшись до суду на захист свого порушеного права, посилались на те, що відповідач, як власник сусідньої земельної ділянки використовує її не за цільовим призначенням, утримує на земельній ділянці свійську птицю чим створює їм незручності, а саме вони відчувають неприємні запахи, здійснюється забруднення води у колодязях і чиниться шкідливий вплив на навколишнє середовище.

При цьому свої позовні вимоги обґрунтовували посиланням на санітарні та державні будівельні норми, які порушуються відповідачем при користуванні належною йому земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Тобто в даній справі позивачі мали надати суду докази на доведення тих обставин, якими вони обґрунтовували свій позов, а саме не тільки утримання відповідачем птиці на належній йому земельній ділянці, а довести, що таке утримання проводиться без дотримання санітарних та будівельних норм, встановлених в державі, внаслідок чого їм завдається шкода.

Однак матеріали справи не містять таких доказів. Позивачі надали суду докази належності їм на праві власності будинку та земельної ділянки, копії їх звернень до органів місцевого самоврядування та державних органів з приводу утримання відповідачем птиці, відповіді уповноважених органів на їх звернення.

Проте ці докази не доводять ті обставини, на які посилаються позивачі. Із жодного наданого суду документу не вбачається, що господарські споруди на земельній ділянці відповідача розташовані з порушенням будівельних норм і правил, внаслідок чого чиниться негативний вплив на земельну ділянку позивачів. Також наданими позивачами доказами не доводиться порушення відповідачем при утриманні свійської птиці санітарних норм і правил, що в свою чергу завдає шкоди довкіллю і, зокрема, здоров`ю позивачів.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 звертала увагу судової колегії на наявні в матеріалах справи схеми розміщення охоронних зон на земельних ділянках (а.с.26), топографічний план (а.с.27) схему розміщення ЛЄП, (а.с. 30) в яких схематично визначені розташування будинків і господарських споруд сторін. Однак ці докази не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. А тому суд першої інстанції правомірно не взяв їх до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про витребування у відповідача будівельного плану земельної ділянки відповідача. (а.с.54) Обґрунтовуючи своє клопотання зазначила, що цей документ необхідний для визначення фактичного положення приміщень, де вирощується домашня птиця та земельної ділянки для відкритого вигулу птиці. Позивач вважала, що будівельний план є належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування.

Судова колегія не може погодитись із такими доводами позивача, оскільки ні позивачам, ні суду не відомі обставини наявності чи відсутності у відповідача будівельного паспорту, складовою якого є схема забудови земельної ділянки, яку фактично і просили витребувати позивачі. Наявність чи відсутність такого документа у власника будинку залежить від дати та підстав набуття ним права власності на будинок. Крім того, схема забудови земельної ділянки, яка має міститись в будівельному паспорті у разі його виготовлення, не є беззаперечним доказом фактичного розташування господарських споруд на земельній ділянці відповідача. Фактичне розташування будівель і споруд на земельній ділянці встановлюється лише безпосереднім оглядом земельної ділянки компетентними особами, які мають на це відповідні повноваження. Однак будь яких актів, чи експертиз, які б встановлювали певні обставини, позивачі суду не надали. Отже суд прийшов до правильного висновку про те, що доводи позивачів ґрунтуються на припущеннях, однак рішення суду може ґрунтуватись лише на належних, допустимих, достовірних доказах.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у допиті свідків. Судова колегія звертає увагу на те, що позивачі просили допитати ОСОБА_4 - начальник відділу Держархбудконтролю при Богуславській міськраді та ОСОБА_5 - головний архітектор Богуславського району з обґрунтуванням їх допиту тим, що вони брали участь у перевірці відповідачем дотримання вимог утримання свійської птиці та можуть підтвердити факт порушення таких ОСОБА_3 . Разом із тим, як встановлено судом першої інстанції жоден із контролюючих і перевіряючи органів, до яких звертались зі скаргами позивачі, не встановив порушень ОСОБА_3 санітарних норм і правил при утримання свійської птиці, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи. Показання свідків щодо порушення відповідачем санітарних норм і правил, не можуть бути допустимими доказами, оскільки ці обставини мають бути встановлені лише органами чи особами, які мають відповідну компетенцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги заявляла клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, які вони отримала після ухвалення судом рішення, але судовою колегією було відмовлено в їх приєднанні до матеріалів справи, оскільки поважних причин їх неподання до суду першої інстанції позивач не вказала.

Щодо заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на правову допомогу, у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача у справі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: