Справа № 440/317/19 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/2392/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2019 року, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивує тим, що заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.04.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.02.2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя с.Чайковичі Самбірського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 22 січня 2016 року до досягнення дітьми повноліття, у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Зазначає, що діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Вважає, що суми, визначеної заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.02.2016 року, недостатньо для забезпечення належного життєвого рівня дитини, а тому просить збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романко Володимир Рудольфович, задоволено частково.

Змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення ними повноліття із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 21 лютого 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення є необгрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що факт того, що відповідач не працевлаштований та має мінливий заробіток не вказує на відсутність достатності коштів платника аліментів. Навпаки, тривале перебування відповідача за кордоном вказує на те, що він перебуває на заробітках та отримує дохід. Заначає, що судом не враховано чи відповідає визначений розмір аліментів засадам розумності, виваженості та справедливості з врахуванням обставин справи та наслідків, які настали для позивачки. Також апелянт зазначає, що є не працюючою, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Буської РДА, як одержувач компенсаційної виплати по догляду за інвалідом І-ї групи або особою похилого віку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував положення ч. 4 ст.265 ЦПК України, відповідно до якого рішення суду складається, у тому числі, з мотивувальної частини з зазначенням, зокрема, мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховуючи потреби дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходив з того, що відповідач не має постійного доходу, а тому стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину буде достатнім і справедливим

Колегія суддів не погоджується не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 червня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розщсір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 06 серпня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.02.2016 року між ними розірвано.

За час перебування в шлюбі в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 .

Згідно вказаних свідоцтв батьками дітей записані ОСОБА_3 - батько та ОСОБА_1 мати.

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.02.2016 року задоволено ОСОБА_1 .

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя с.Чайковичі Самбірського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 22 січня 2016 року до досягнення дітьми повноліття, у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не працює та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Буської РДА, як одержувач компенсаційної виплати по догляду за інвалідом І групи або особою похилого віку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 14.05.2019 року вбачається, що відповідач на протязі 2018 року та по теперішній час періодично перетинав державний кордон України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання дітей згідно з рішенням суду у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей, такий не відповідає мінімальному розміру аліментів, оскільки відбулися зміни в законодавстві, а відтак визначений судом розмір аліментів є нижчим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначений районним судом розмір аліментів не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 року» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, а також вимоги ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, що в повній мірі відповідатиме потребам дітей, а також є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Ухвалюючи рішення про збільшенню розміру коштів на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, і стягнення таких в розмірі по 1500.00 грн. на кожну дитину, колегія суддів виходила з того, що він є особою молодого віку, не є інвалідом, немає інших дітей на утриманні, а відтак має можливості працевлаштуватися на високооплачувану роботу та сплачувати аліменти у більшому розмірі, а також з виходила з принципу справедливості та розумності, обов`язку обох батьків приймати участь в матеріальному утриманні своїх дітей.

Визначаючи розмір аліментів у такому розмірі, колегією суддів враховується розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, та обов`язок обох батьків забезпечити необхідний прожитковий мінімум для дітей.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки таке не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину, так як СК України передбачено стягнення коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі або в частці від доходу платника аліментів, яка визначається у дробовому чи відсотковому співвідношенні до доходу.

Перевіряючи правильність рішення, апеляційний суд звертає увагу на те, що розмір аліментів відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, не визначений, а стягнення аліментів на кожну дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Окрім цього, позивач в суді апеляційної інстанції ствердила про те, що у відповідності до вимог СК України, державним виконавцем у зв`язку зі змінами у законодавстві на підставі ст.182 СК України з відповідача вже стягуються аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що свідчить про необґрунтованість, неправильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов ОСОБА_1 частково, ухвалив рішення, яке фактично не призвело до збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання дітей, ОСОБА_4 , 2008 р.н. та ОСОБА_5 , 2010 р.н.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні немає інших дітей, непрацездатних батьків, такий є особою молодого віку, має можливість працевлаштуватися, тощо, колегія суддів вважає, що збільшення розміру аліментів та стягнення таких з відповідача у розмірі по 1500.00 грн. на кожну дитину забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови їх проживання, і при цьому, на думку колегії суддів, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 згідно з рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.02.2016 року змінити та стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття з дня набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.