Провадження № 2/522/8497/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», приватного виконавця Притуляк Валерія Миколайовича, державного підприємства «Сетам», про визнання недійсними електронних торгів та протоколу, визнання недійсним та скасування акту про реалізацію предмету іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду 11 жовтня 2018 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», приватного виконавця Притуляк Валерія Миколайовича, державного підприємства «Сетам», із вимогами, за якими просила:

- визнати недійсними електронні торги та протокол від 30 серпня 2018 року №355107 щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати акт приватного виконавця Притуляка Валерія Миколайовича про реалізацію предмету іпотеки від 14 вересня 2018 року;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 2085, виданий 14.09.2018 року, видавник: Марченко А.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу;

- визнати за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г., реєстровий №1-5377, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

У кінці вересня 2018 року їй стало відомо, що право власності на її квартиру перейшло до ТОВ «Агроальянс» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 14.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М.. У результаті з`ясування обставин позивачці стало відомо, що реалізація квартири відбулась у рамках виконавчого провадження №56639349, відкритого приватним виконавцем Притуляк В.М. на підставі виконавчого листа №6-3181/11, виданого 25.04.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Між тим, процедуру реалізації її квартири позивачка вважає такою, що проведена у порушення норм чинного законодавства, у зв`язку з чим вважає, що електронні торги та свідоцтво мають визнанні недійсними із наступних підстав.

Посилалась на те, що вона була позбавлена можливості захисту її прав, оскільки жодних документів про відкриття виконавчого провадження, накладення арештів, проведення оцінки, реалізації квартири на торгах не отримувалися.

Вказувала, що 05.07.2018 року приватним виконавцем Притуляком В.М. було здійснено опис та арешт її квартири без її відома та участі. Окрім того, постанова приватного виконавця від 05.07.2018 року складена з порушенням вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та не містить всіх необхідних даних щодо опису майна.

Окрім того, представником ПАТ «Укрсоцбанк» було подану приватному виконавцю заяву, згідно якої вони нібито не дійшли із позивачкою згоди щодо визначення вартості майна, проте посилалась на те, що зазначене не відповідає дійсності. Жодного погодження між нею та банком щодо визначення вартості квартири не відбувалось, оскільки вона взагалі не була обізнана про існування виконавчих дій та опису її квартири.

Вказувала, що 06.07.2018 року приватний виконавець без додержання 10-денного терміну, визначеного законом для узгодження вартості майна між боржником та стягувачем, виносить постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, що на думку позивача свідчить про порушення ним вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Як підстави щодо незаконності оцінки майна також посилалась на те, що звіт про оцінку майна було виконано суб`єктом оціночної діяльності, який не був визначений приватним виконавцем; звіт був складений не на державній мові; суб`єктом оцінювання не проводився огляд (обстеження) об`єкта оцінки (квартири); у порушення вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не було ознайомлено її з результатом визначення оцінки квартири; визначення ринкової вартості квартири проводилось порівняльним підходом із магазином-офісом, пл.. 20 та 30 кв.м., приміщенням під бізнес, пл.. 52 та 30 кв.м., та приміщенням під офіс, пл.. 31 кв.м., що на думку позивача призвело до спотворення вартості об`єкта оцінки.

За викладених обставин вважає, що електронні торги та протокол від 30 серпня 2018 року №355107 щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають визнанню недійсними, а усі інші позовні вимоги є похідними від них.

Ухвалою суду від 12.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду 19.10.2018р. позивачка усунула недоліки позову, надавши позов в новій редакції та сплативши судовий збір за вимогу майнового характеру (а.с.78а-86).

Ухвалами суду від 19.10.2018 року провадження у справі було відкрито, також вирішено клопотання позивача про забезпечення позову.

До суду 07.11.2018 року надійшов відзив на позов від приватного виконавця Притуляк В.М. (а.с.97-114), згідно якого заперечував проти вимог ОСОБА_1 та просив відмовити у повному обсязі. Посилався на те, що ним вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій у рамках виконавчого провадження АСВП №56639349 з примусового виконання виконавчого листа № 6-3181/11 від 25.04.2012 року, виданого суддею Дніпровського районного суду м. Києва Н.М. Шевченко про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 2085373,84 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом 21253, 74 грн., були дотримані та всі дії вчиненні у межах повноважень. Усі винесені ним документи (постанови) направлялись позивачці за адресою, вказаною стягувачем у заяві та виконавчому листі, а також у відповіді з адресного бюро щодо місця реєстрації боржника. Окрім того, постанова була підписана особою - орендарем квартири (приміщення), що свідчить про те, що боржниця свідомо приховувала факт отримання доходу і не мала жодного наміру виконувати вимоги виконавчого документу та свої зобов`язання перед ПАТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором № 2328 від 26.10.2007 року. Вказував, що опис майна здійснювався у присутності представника стягувача, позивачка від присутності під час виконавчих дій відмовилась, попередньо стягувач не раз контактував із боржницею і жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості з боку позивачки не було. За таких обставин твердження позивачки про порушення її прав вважає необґрунтованими так само як і заяви про те що вона не була обізнана про наявність виконавчого провадження. Вважає, що всі підстави та доводи позивачка, наведені нею в позові, не підтвердженні відповідними доказами та не впливають на дійсність торгів.

16 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позов від представника ТОВ «Агроальянс» - адв. Портного М.І. (а.с.118-130), згідно якого також заперечував проти вимог ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Вказував, що ТОВ «Агроальянс» зазначено в якості співвідповідача по справі, проте жодних посилань на порушення останнім прав позивача у позові не наведено. Окрім того, стверджував, що у постанові про опис майна була відображена реальна інформація про стан приміщення, оскільки квартира дійсно є саме торгівельним залом, та постанова відповідача вимогам чинного закону. Також, із боку позивача не надано доказів щодо неотримання нею відомостей про звернення до неї ПАТ «Укрсоцбанк», заперечував проти доводів позивача як підставу незаконності оцінки те, що звіт про оцінку був складений не державною мовою, посилався на те, що хоча мова і не є державною, проте не може піддаватись дискримінації. Вважає, що суб`єктом оціночної діяльності було повністю дотримано вимоги чинного законодавства, останній мав доступ до об`єкта оцінки, оскільки доступ до приміщення торгівельного залу є вільним із 10.00 год. до 20.00 год. кожного дня, що підтверджує з посиланням на фотографії з сайту Сетам. Загалом посилався на те, що процедура реалізації іпотечного майна пройшла у відповідності до норм чинного законодавства. За викладених обставин просив відмовити у позові та розглянути справу у їх відсутності.

19.11.2018р. розгляд справи був відкладений на 14.01.2019р. у зв`язку з неявкою сторін.

20 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позов від представника ДП «Сетам» (а.с.138-145), згідно якого також заперечував проти позовних вимог, просив відмовити та розглядати справу за відсутності їх представника. Посилався на те, що порушення Закону України «Про виконавче провадження» має місце тільки на стадії підготовки та передачі майна на реалізацію, обов`язки із виконання яких покладено на органи державної виконавчої служби, дії яких мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Вважає, що посилання позивачки на дії державного виконавця як на підставу для визначення електронних торгів недійсними не можуть братись до уваги, оскільки оцінка таких дії органів державної влади належить до компетенції суду, який видав виконавчий лист, у межах розгляду скарги на дії державного виконавця у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав. Посилався на те, що позивачкою не доведено порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів та що останні вплинули на результати торгів.

У підготовчому засіданні 14.01.2019 року був присутній представник позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також до суду з`явились представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» та приватного виконавця Притуляк Валерія Миколайовича, які позов не визнавали та просили відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 16.04.2019 року.

16.04.2019 року, 13.06.2019 року, 12.09.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку з зайнятістю судді у розгляді іншої цивільної справи.

У судовому засіданні 13.11.2019 року були присутні представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача Портний М.І..

Приватний виконавець Притуляк В.М. та представник державного підприємства «Сетам» у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, із урахуванням думки представників сторін, присутніх в судовому засідання, заважаючи на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України, а також належне сповіщення сторін, прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності приватного виконавця Притуляк Валерія Миколайовича та представника державного підприємства «Сетам», які надали до суду заяви по суті справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із обставин та підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та підтримав їх пояснення, надані у відзиві від 16.11.2018 року.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г., реєстровий №1-5377, належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 2-х житлових кімнат житл. пл..44,1 кв.м. та заг. пл. 59,2 кв.м.(а.с.14).

У подальшому право власності на квартиру перейшло до ТОВ «Агроальянс на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 14.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2019 року (а.с.26).

Згідно акту приватного виконавця від 14.09.2018 року, складеного у рамках виконавчого провадження №56639349, (а.с.25), спірна квартира була реалізована як предмет іпотеки 30 серпня 2018 року Державним підприємством «Сетам» згідно протоколу №355107 за допомогою системи електронних торгів у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконавчим листом № 6-3181/11 від 25.04.2012 року, виданого суддею Дніпровського районного суду м. Києва Н.М. Шевченко про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 2085373,84 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом 21253, 74 грн..

Не погоджуючись із реалізацію належного позивачці майна, остання вважає, що електронні торги та протокол від 30 серпня 2018 року №355107 щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , мають бути визнанні недійсним із наступних підстав:

1. вона не була повідомлена про наявність відповідного виконавчого провадження;

2. постанова про опис та арешт майна від 05.07.2018 року не відповідає вимогам п.2 абз.3 ч.5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (не містить повного опису майна), а також винесена у порушення ст. 57 вказаного Закону (не дотримано 10-деного строку для узгодження сторонами вартості майна);

3. звіт про оцінку майна складено суб`єктом оціночної діяльності, який не був призначений виконавцем, та не державною мовою;

4. суб`єктом оцінювання не проводився огляд об`єкта оцінки та визначення ринкової вартості об`єкта оцінки здійснювалось за порівняльним підходом, проте для порівняння брались відмінні від об`єкта оцінки приміщення;

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно з статтею 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно статті першої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 цього Закону).

Предметом позовних вимог у цій справі є, зокрема, визнання електронних торгів недійсними.

Примусова реалізація заставного майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю дій і правовідносин, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, і особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до закону.

З огляду на зміни у законодавстві, що належить застосуванню у спірних правовідносинах, реалізація заставленого майна повинна регулюватися та здійснюватись відповідно до нормативних актів, чинних на час виникнення таких дій, а саме: на час організації та проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна.

Частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок).

Із матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича знаходилось виконавче провадження АСВП №56639349 із примусового виконання виконавчого листа № 6-3181/11 від 25.04.2012 року, виданого суддею Дніпровського районного суду м. Києва Н.М. Шевченко про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 2085373,84 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом 21253, 74 грн..

19.06.2018 року за вих.. № 1976 Приватним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56639349.

Згідно пояснень, наданих приватним виконавцем у відзиві, у заяві про відкриття виконавчого провадження, стягувач зазначив адресу боржниці ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , до заяви було додано копію паспорту боржниці з цією ж адресою. У виконавчому документі також вказана та сама адреса, що і у заяві стягувача та в паспорті боржниці.

У процесі виконавчих дій, згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено, що боржниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , відтоді вся кореспонденція направлялась виконавцем і за адресою, вказаною у виконавчому документі, і за адресою реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Абзацом другим зазначеної частини статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Суд вбачає, що постанова про відкриття провадження у справі була належним чином відправлена сторонам за наявними та підтвердженими (зокрема паспортом боржниці та виконавчим документом) адресам рекомендованою кореспонденцією. Отже, викладені обставини спростовують доводи позивача щодо її несповіщення про існування відповідного виконавчого провадження.

05.07.2018 року приватним виконавцем Притуляком В.М.. було проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме двокімнатної квартири, загальною площею 59,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені дії також не спростовує і сама позивачка. Крім цього з акту від 05.07.2018р. 9а.с.102) також вбачається що державний виконавець виходив на місце-тобто за об`єктом, де телефонував боржниці та пропонував зявитися, проте остання не з`явилась.

Відповідно до ч.1-2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про опис та арешт майна боржника.

Частиною 5 тієї ж статті Закону визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Суд вбачає, що постанова про опис та арешт майна від 05.07.2018р.була складена у присутності представника стягувача за довіреністю ОСОБА_3 та у присутності двох понятих.

В постанові про опис та арешт майна боржника було вказано такі обов`язкові, передбачені ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» дані щодо приміщення:

- загальна площа: 59,2 кв.м.

- кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення: складається з торгівельного залу та підсобних приміщень, санвузлу, 59,2 кв.м.

- матеріали стін: стіни та стеля пофарбовані, стіни та підлога санвузлу вкриті кафелем

- кількість поверхів: розташовано на першому поверсі двоповерхового будинку

- поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира): розташовано на першому поверсі двоповерхового будинку

- інформація про підсобні приміщення та споруди: складається з торгівельного залу та підсобних приміщень санвузлу

Також вказано, що вказана квартира переобладнана під магазин, про що зазначено в постанові.

Копії постанови про опис та арешт майна було направлено на адреси боржниці ( за виконавчим документом та за місцем реєстрації). Окрім того, із тексту постанови вбачається, що остання була складена у присутності орендаря приміщення, що спростовує твердження позивачки, що вона використовує дану квартиру як жилу.

05.07.2018 року приватному виконавцю надійшла заява від представника стягувача про те, що згоди між сторонами щодо визначення вартості описаного майна ними не було досягнуто.

06 липня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову, згідно якої призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Брокбізнесконсалт», який має сертифікат, виданий 27.08.2015 року за №7.08.2015 684/15 Фондом державного майна України (строк дії до 27.08.2018 року) для визначення вартості описаного майна (а.с.37-38).

Стаття 57 частини 1-3 Закону визначено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Суд зазначає, що статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право сторін виконавчого провадження визначити вартість вартості майна боржника за взаємною згодою.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що боржник намагався узгодити зі стягувачем вартість арештованого майна та звертався до стягувача з такими пропозиціями. Ї

Окрім того, суд вбачає, що ініціатива щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного майна проявив сам стягувач, надавши про це відповідну заяву виконавцю. Тобто, дані обставини свідчать про відсутність взаємної згоди сторін виконавчого провадження щодо визначення вартості майна боржника .

З огляду на зазначене, суд вважає хибними твердження позивача про те, що ВДВС своїми дійми створило перешкоди в узгодженні сторонами вартості арештованого майна, чим порушило приписи статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, зазначені підстави позову ОСОБА_1 також не знайшли свого підтвердження за розглядом справи.

Аналогічної думки притримується і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2018 року (справа № 904/9442/16).

Щодо підстав позову ОСОБА_1 з приводу того, що звіт про оцінку майна складено суб`єктом оціночної діяльності, який не був призначений виконавцем, та не державною мовою, суд зазначає наступне.

Позивачка стверджує що під час оцінки майна було, нібито, допущено порушення через те що суб`єкта оціночної діяльності було призначено Приватне підприємство Брокбізнесконсалт, а звіт складено ОСОБА_4 .

Між тим, суд вбачає, що такі висновки позивачки не ґрунтуються на чинному законодавстві та фактичних обставинах проведення оцінки належної їй квартири.

Відповідно до ст.5 ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Як вбачається з Постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 06.07.2018 року за вихідн. № 2161 було призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «Брокбізнесконсалт», сертифікат виданий 27.08.2015 року (строк дії до 27.08.2018 року).

Згідно із вимогами ст.5 ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні у Приватному підприємстві Брокбізнесконсалт працює оцінювач ОСОБА_4 який має (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5462 від 27.10.2007 року) у той час як ПП Брокбізнесконсалт має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Окрім того звіт про оцінку підписано саме директором ПП Брокбізнесконсалт.

Також, позивачка посилалась на те, що в постанові про призначення суб`єкта оціночної діяльності вказано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності вказано сертифікат №7.08.2015 684/15 від 27.08.2015 (строк дії до 27.08.2018) у той час як в звіті про оцінку зазначено що оцінка проводилась на підставі сертифікату №454/18 від 29.05.2018 (строк дії 29.06.2021).

Між тим, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.18 ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, сертифікат видається строком на три роки та може бути анульований з підстав, зазначених у статті 20 цього Закону.

Законодавець розрізняє дві підстави нечинності сертифіката: сплив строку на який його було видано; анулювання з підстав, зазначених у статті 20 ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

Отже видача нового сертифіката під час дії старого сертифіката не припиняє дії старого сертифіката. Таким чином на момент складання Звіту у ПП Брокбізнесконсалт було два чинних сертифіката і воно мало право проводити оцінку на підставі одного з них або обох одночасно.

Щодо мови складання звіту.

Позивачка стверджує, що оцінка майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця і він мав керуватись приписами ст.9 ЦПК України щодо мови цивільного судочинства яка має бути виключно державною.

Між тим, із такими доводами позивачки суд не погоджується, виходячи із наступного.

По-перше, складання звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні не є частиною цивільного судочинства, що підтверджується змістом ЦПК який не регулює питання оцінки майна. Вимоги до звітів про оціночну вартість майна встановлені спеціальним законодавством. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Постанова Кабінету Міністрів «Про затвердження Методики оцінки майна» , Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", та не містять вимог щодо мови, якою повинен бути складений звіт.

По-друге, відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець для з`ясування та роз`яснень питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 914/881/17 від 13.03.2018 було констатовано, що «звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III)».

Отже встановивши правову природу звіту про оцінку майна, можна прийти до висновку, що його складання не є процесуальною дією саме приватного виконавця в рамках цивільного судочинства, на що посилається позивач.

З огляду на викладене суд відхиляє вищевказані підстави позову.

Щодо тверджень позивачки як на підставі недійсності торгів про те, що суб`єктом оцінювання не проводився огляд об`єкта оцінки та визначення ринкової вартості об`єкта оцінки здійснювалось за порівняльним підходом, проте для порівняння брались відмінні від об`єкта оцінки приміщення, суд виходить із наступного.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року надано роз`яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12.07.2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Між тим, із відповідною скаргою щодо дій виконавця ОСОБА_5 А. до суду не зверталась.

При цьому, належних та допустимих доказів щодо нездійснення суб`єктом оцінювання огляду описаного майна з боку позивача суду не надано. Такі її твердження базуються лише на припущеннях.

Окрім того, як неодноразово визначав Верховний суд у постановах від 18.12.2018 року по справі № 295/10613/17-ц, від 14.11.2019 року по справі № 757/5515/16-ц, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Між тим, за розглядом справи підстави позову, на які посилається позивачка, не знайшли свого належного підтвердження та були спростовані відповідачами. Окрім того, жодних інших порушень правил проведення електронних торгів, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що основні вимоги позивача щодо визнання недійсними електронних торгів та протоколу від 30 серпня 2018 року №355107 щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із заявлених нею підстав, не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та недоведеними, а отже задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що усі інші вимоги ОСОБА_1 є похідними від первісних, а також що вимога про визнання за нею права власності не мстить правових підстав, суд також приходить до висновку про відмову в них.

Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України судом також не встановлено.

Керуючись ст.ст.15-16, 203, 251-216, 316, 317, 328, 331, ст.. 650, ч.1 ст.655, ч.4 ст.656 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 3-13, 43, 49, 64, 76-80, 81, 89, 95, 210, 229, ч.1 ст. 223, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» (, місцезнаходження: Миколаївська обл.., Казанківський р-н, смт Казанка, вул. Героїв України, буд. 1-Б), приватного виконавця ОСОБА_6 Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження АДРЕСА_4 ), державного підприємства «Сетам» (РНОКПП 39958500, місцезнаходження м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6), про визнання недійсними електронних торгів та протоколу, визнання недійсним та скасування акту про реалізацію предмету іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та визнання права власності, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.