Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1679/18
Провадження № 2/542/7/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.12.2018 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому, уточнивши позовні вимоги 22.12.2018 року, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В позові зазначає, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2018 року.

У вказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , яка є дружиною її покійного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та двох її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідачка разом з дітьми не проживає за вказаною адресою з моменту смерті її сина, тобто ще з 2016 року, на даний час створила нову сім`ю та повністю забезпечена житлом, як й її діти. Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 чинить суттєву перешкоду у користуванні житловим будинком позивачки. Зокрема, вона не має можливості скористатися свої правом на житлову субсидію, оскільки відповідач відмовляється надавати будь - які відомості про свої доходи та склад своєї сім`ї до Управління соціального захисту населення Новосанжарської райдержадміністрації, також вона не має можливості розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації місця проживання, однак вона категорично відмовляється це зробити, тому вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.19).

Ухвалою суду від 09.01.2019 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 13.02.2019 року (а.с.26).

Ухвалою суду від 22.04.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 (а.с.52).

08.05.2019 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.06.2019 року (а.с.59).

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що ОСОБА_2 є дружиною її покійного сина ОСОБА_3 . З моменту смерті її сина, тобто з 2016 року ОСОБА_2 разом з дітьми не мешкає в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності.

Вона дійсно надавала згоду на проживання відповідачки у належному їй будинку з 2004-2005 року та її реєстрацію в ньому. Однак в квітні 2016 року після смерті її сина, чоловіка відповідача, ОСОБА_2 виїхала з вказаного будинку, забрала всі свої речі та більше в ньому не проживає. При цьому ОСОБА_2 виїхала з будинку в день похорон її сина та стала проживати в будинку свого брата. На теперішній час відповідач створила нову сім`ю та забезпечена житлом. Просила позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 дійсно виїхала з будинку позивача в день поховання сина позивача. Він разом з родичами відповідачки допомагав перевозити її речі. ОСОБА_2 ніхто не виганяв, це було її рішення. В 2017 році відповідач вдруге одружилась та в 2018 році її чоловік придбав два будинку, в одному з яких й проживають. Позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що вона фактично з 2004 року стала проживати разом з сином позивачки ОСОБА_3 Вони проживали в будинку АДРЕСА_2 Нові АДРЕСА_2 разом з позивачкою. З 2014 року вона зареєстрована в вказаному будинку. Вони проживали всі разом, вели спільне господарство. Коли ж її чоловік помер в 2016 році, вона припинила проживати в цьому будинку. Вона виїхала з будинку в день похорон чоловіка. Чого саме виїхала, пояснити не може. На той час перебувала в стресовому стані після смерті чоловіка. Її родичі збирали речі, перевозили їх. Близько тижня вона проживала у сестри в м.Лубни, а після того як повернулась, стала проживати в будинку свого брата за адресою: АДРЕСА_3 . Більше до позивачки вона не поверталась, про проживання в її будинку з нею не спілкувалась. Ні в поліцію, ні в суд з приводу того що позивач чинила їй перешкоди в користуванні будинком, вона не зверталась. В 2017 році вона одружилась вдруге, та вони продовжували проживати в будинку брата. В кінці 2018 року її чоловік придбав будинок за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 Нові АДРЕСА_3 , де в теперішній час вони проживають.

При цьому відповідачкою до суду надано відзив на позовну заяву (а.с.35), згідно якого в задоволенні позовних вимог вона просить відмовити, посилаючись на те, що вона та її малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які доводяться позивачці онуками, зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_3 . В день похорону її чоловіка ОСОБА_1 вигнала її та своїх онуків на вулицю, не надавши можливості зібрати свої речі та речі дітей. Весь цей час вона змушена винаймати житло, так як власного житла не має, а тому знятись з реєстрації та зареєструватись за іншою адресою не має можливості.

Перешкоди у користуванні житловим будинком у вигляді відмови у наданні відомостей про свої доходи та склад сім`ї, вона не чинить. При цьому позивачка з вказаним проханням особисто до неї не зверталась.

05.03.2019 року позивачем до суду надано відповідь на відзив (а.с.42), згідно якого вона не погоджується з відзивом, оскільки в день смерті сина вона не тільки не виганяла відповідачку та її онуків із житла, а навпаки, запропонувала їм залишитися жити у неї, так як сама дуже важко переносила смерть сина та потребувала підтримки. Її пропозицію відповідач відхилила, оскільки має до неї особисту неприязність з невідомих причин. Свої речі та речі її онуків ОСОБА_2 забрала в той же день, в чому їй допоміг її другий син ОСОБА_3 , який на прохання ОСОБА_2 надав їй власний автотранспорт та допомагав переносити речі.

Як їй стало відомо, на даний час відповідач разом з новим чоловіком придбали житловий будинок, а тому ОСОБА_2 повністю забезпечена житлом та має можливість зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою.

Через особисту неприязнь відповідач не надає їй необхідні відомості для оформлення житлової субсидії, хоча вона її неодноразово просила знятися з реєстрації або хоча б надати необхідну інформацію, проте відповідач відмовляла в грубій формі.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази, допитавши свідка, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2018 року (а.с.7-8, 9-10), позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення.

У статті 47 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР); стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Таке право позивача є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 156, 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради, відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

За поясненнями сторін, відповідачка ОСОБА_2 , в вказаному будинку проживає з 2004 року разом з сином позивачки ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 з 2014 року вона зареєстрована за вищевказаною адресою, що також підтверджується довідкою (а.с.25).

Відповідно до акту обстеження від 10.12.2018 року (а.с.17), складеного комісією у складі депутата селищної ради та свідків за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 проживає одна, ОСОБА_2 не проживає в вказаному будинку з квітня 2016 року.

Факт непроживання в будинку позивачки з квітня 2016 року не заперечувала й відповідачка в судовому засіданні. При цьому у відзиві на позов відповідачка зазначила, що позивачка ОСОБА_1 в день похорон її чоловіка вигнала її, відповідачку, та її дітей з будинку. В судовому же засіданні на питання суду щодо причин непроживання в спірному приміщенні з 2016 року та причини залишення вказаного будинку, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що пояснити не може, конкретні причини не навела. Вказала, що на той час перебувала в стресовому стані після смерті чоловіка, послалась на те, що про причини залишення нею будинку більше може пояснити її батько ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, показав, що відповідач ОСОБА_2 є його дочкою, в день похорон її чоловіка, який є сином позивача, він поставив питання про те, де саме буде проживати ОСОБА_2 . За поясненнями позивачки він зрозумів, що небажано, щоб його дочка залишилась проживати в будинку позивача. Й він прийняв рішення перевозити речі ОСОБА_2 в будинок його сина, брата відповідачки, де вона й стала проживати. Однак ОСОБА_1 не виганяла ОСОБА_2 з будинку.

Також, відповідач в судовому засіданні зазначила, що не зверталась до органів поліції, з приводу погроз чи усуненні перешкод у користуванні спірним будинком, також вона не зверталась й до суду, починаючи з 2016 року, з приводу її вселення у спірний будинок.

Інших доводів на підтвердження того, що позивач перешкоджає їй у проживанні в будинку АДРЕСА_2 Нові АДРЕСА_3 та на підтвердження того, що після залишення будинку вона мала намір проживати в ньому, відповідачкою зазначено та доведено не було.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України та частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх заперечень проти визнання її втратившою права користування житловим приміщенням та на обгрунтування поважності непроживання в будинку, того, що вона залишила спірне житло не з власної волі, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі показань свідків, письмових доказів.

Разом з тим, відповідачкою на підтвердження тих обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень таких доказів не надано.

Таким чином, підстави вважати, що позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні житловим приміщенням, чи існують інші поважні причини не проживання відповідача у спірному будинку відсутні.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка в 2017 році одружилась з ОСОБА_7 , який в 2018 року придбав два житлових будинка. В одному з яких, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , вони в теперішній час й проживають.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 такою, яка втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдест вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 21 листопада 2019 року.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського

районного суду Полтавської області Ю.О. Афанасьєва