ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 640/19352/18

провадження № 22-ц/818/3737/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 ,

інші учасники справи:

треті особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 8 травня 2019 року о 16 годині 5 хвилин у складі судді Чередник В.Є. (повний текст рішення складений 17 травня 2019 року), -

УСТАНОВИВ:
18.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, після уточнення якої у березні 2019 року просила стягнути з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 в солідарному порядку 236 556 грн 19 коп. матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою (надалі ДТП), 10000 грн на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та судовий збір.

Позво обґрунтований тим, що 25.04.2018 року мала місце ДТП за участю автомобілів Citroen DS4, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та МАЗ 5316, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам була завдана матеріальної шкоди.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2018 винним у скоєнні ДТП, яка сталася 25.04.2018, був визнаний ОСОБА_2 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки в його діях судом було встановлено порушення п. п. 1.3., 1.9. Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України).

Згідно з висновком судової автотоварозначої експертизи №599 від 22.05.2018 вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Citroen DS4, д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 25.04.2018, становить 336 556 грн 19 коп.

Моторно-транспортне страхове бюро України (надалі МТСБУ) в межах ліміту відповідальності відшкодувало позивачу 100 000 грн матеріальної шкоди. Тобто невідшкодованим залишився збиток у розмірі 236 556 грн 19 коп.

Крім того, позивачу була спричинена моральна шкода у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, зміною звичайного ритму життя, розмір компенсації якої позивач оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 шляхом списання коштів з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, в сумі 236 556, 19 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн. та судові витрати в сумі 2465 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Володільцем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , є військова частина НОМЕР_1 . Зобов`язання щодо відшкодування шкоди, спричиненої належним цій військовій частині транспортним засобом, несе його володілець - військова частина НОМЕР_1 . ОСОБА_2 під час скоєння ДТП проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Знаходження вказаної особи у відрядженні станом на дату ДТП у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно наведених положень законодавства, не змінює статусу володільця джерела підвищеної небезпеки - військової частина НОМЕР_1 . Саме військова частина НОМЕР_1 має відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду. Вимоги позивача щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди не доведені та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно положень ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання. Такого обов`язку між сторонами по справі не виникло, оскільки шкода була спричинена лише з вини володільця джерела підвищеної небезпеки. ОСОБА_1 не надала доказів розміру компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, тому з урахуванням принципів доцільності, розумності та справедливості, суттєвості пошкоджень майна позивача, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд стягнув відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду змінити, замінити неналежного відповідача військову частину НОМЕР_1 та визнати належними відповідачами Міністерство оборони та іншу військову частину НОМЕР_2 .

Скарга мотивована тим, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно встановив обставини у справі. Висновки суду не відповідають дійним обставинам у справі.

А саме,згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно закріплене за військовими частинами є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління. Саме на Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними силами покладений обов`язок здійснювати від імені держави управління держаним майном, тому саме Міністерство оборони України повинно відповідати за позовом про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 85 від 23.04.2018 року, що був виданий на виконання розпорядження начальника Тилу Збройних Сил України № 341/7/2423 від 20.04.2018, солдат ОСОБА_2 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 разом разом з автомобілем МАЗ 531605 військовий номер НОМЕР_4 . Тому зазначений автомобіль знаходився в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_2 . Суд на зазначене уваги не звернув та помилково стягнув грошові кошти з апелянта.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_2 просила задовольнити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки має відшкодовуватись особою, яка володіє транспортним засобом. Автомобіль МАЗ 5316 з військовим номером НОМЕР_4 обліковується на балансі військової частини НОМЕР_1 . Висновок авто товарознавчої експертизи № 599 від 22.05.2018 помилково врахований судом при визначенні розміру матеріальної шкоди, оскільки при огляді автомобіля позивача експертом представники військових частин присутні не були, про дату та час огляду не повідомлялись. Тому розмір матеріальної і моральної шкоди ОСОБА_1 не доведений. При цьому апелянт помилково в апеляційній скарзі просить визнати військову частину НОМЕР_2 належним відповідачем, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вчиняти такі процесуальні дії.

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , проти задоволення апеляційної скарги у відзиві на неї заперечує. Посилається на те, що перебування водія, винного у скоєнні ДТП 25.04.2018, у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 не змінює статусу військової частини НОМЕР_1 як володільця джерела підвищеної небезпеки, а саме, автомобіля МАЗ 5316. Тому за шкоду, завдану майну ОСОБА_1 , автомобілем МАЗ 5316 має відповідати військова частина НОМЕР_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзивів на неї та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 25.04.2018 за участю автомобілів Citroen DS4, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та МАЗ 5316, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 8-11).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2018 винним у скоєнні ДТП, яка сталася 25.04.2018, був визнаний ОСОБА_2 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки в його діях судом було встановлено порушення п. п. 1.3., 1.9. ПДР України (а.с. 12).

Висновком судової автотоварозначої експертизи №599 від 22.05.2018 вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Citroen DS4, д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 25.04.2018, становить 336 556 грн 19 коп. (а.с. 14-32).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 Citroen DS4, д.н.з. НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 6).

Транспортний засіб МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , згідно з інвентаризаційним описом необоротних активів від 17.07.2018 перебував на час скоєння ДТП на балансі військової частини НОМЕР_1 як майно, що перебуває в оперативному управлінні (а.с. 84-88).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №113 солдат ОСОБА_2 24.04.2018 на автомобілі МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 до військових містечок № НОМЕР_6 , №11 (а.с. 127).

Відповідно до частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема автомобіля МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи в судовому порядку питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, що автомобіль «МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , на час ДТП 25.04.2018 перебував на балансі Військової частини НОМЕР_1 і належав їй на праві оперативного управління. Отже, висновок суду про те, що ця військова частина відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є обґрунтованими.

Також є обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що Міністерство оборони України не повинно в цьому випадку нести субсидіарної відповідальності, оскільки відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Проте, у правовідносинах за участю позивача немає закону чи договору, що передбачають солідарну відповідальність Міністерства оборони України та військової частини на випадок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15. Зокрема, що шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.

Викладене вище спростовує доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 висновки суду першої інстанції про стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_1 не спростувала, її належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 8 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний