ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9786/19 Справа № 214/4368/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4368/13-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16.05.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KRK0AU07550057, згідно умов якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 8205 доларів США на термін до 15.05.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання згідно умов кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка, станом на 17.04.2013 року, склала 3727,13 доларів США, що за курсом 7 грн. 99 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 29779 грн. 77 коп., та складається з: 2044,20 доларів США заборгованість за кредитом; 985,59 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 697,34 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3727,13 доларів США, що за курсом 7 грн. 99 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 29779 грн. 77 коп.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 29 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року скасоване та призначено справу до розгляду в загальному провадженні.

17 грудня 2018 року позивач змінив предмет позову та, посилаючись на те, що рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2012 року у справі №2-3188/11 з відповідача ОСОБА_1 на користь банку вже стягнута заборгованість за кредитним договором №KRK0AU07550057 від 16.05.2006 року, станом на 10 серпня 2011 року, в розмірі 2 567,84 долари США, просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі 573,02 долари США, який позивачем нараховано станом на 16 січня 2019 року.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що судом було невірно застосовано норми матеріального права щодо обов`язку позичальника повернути позичкові кошти у валюті, яку погоджено сторонами при укладенні кредитного договору, тобто в доларах США.

Також, від представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», після відкриття апеляційного провадження у справі, надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив про те, що заборгованість у вигляді 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання було розраховано ним станом на січень 2019 року, оскільки ним було зроблено припущення, що суд не ухвалить рішення одразу після подання уточненого позову у грудні 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що незалежно від валюти боргу, валютою виконання зобов`язання є національна валюта України гривня, а тому виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути нараховані виключно в національній валюті. Крім того, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є передчасними, з огляду на те, що розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобрв`язання позивачем виконано на дату, яка не настала на момент подання уточненого позову до суду.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 08 січня 2013 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за Кредитним договором №KRK0AU07550057 від 16.05.2006 року, станом на 10 серпня 2011 року, в розмірі 2 567,84 долари США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.08.2011 року, складає 20 465,68 грн. та 324,66 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (а.с. 59).

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року відповідачем ОСОБА_1 не виконано, заборгованість не погашено.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

У відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 2 567,84 долари США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.08.2011 року, складає 20 465,68 грн., що підтверджується заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 08 січня 2013 року.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду було висловлено правову позицію з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже, у відповідача ОСОБА_1 існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 2 567,84 долари США.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 якої визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач шляхом подання цього позову пред`явив відповідачу вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання сплати заборгованості за Кредитним договором №KRK0AU07550057 від 16.05.2006 року в розмірі 2 567,84 долари США.

При визначенні розміру трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Вирішуючи питання щодо періоду, за який проводиться нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в межах даної цивільної спарви, має право на стягнення 3% річних виключно по 17 грудня 2018 року влючно, оскліьки саме цієї дати позивачем подано позовну заяву про стягнення 3 % річних і надалі позовні вимоги не уточнювалися, а захист цивільних прав на майбутнє нормами ЦПК України не передбачено.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню три відсотки річних за порушення терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором №KRK0AU07550057 від 16.05.2006 року за період з 11 серпня 2011 року (з наступного дня, який слідує за днем нарахування заборгованості за кредитом) по 17 грудня 2018 року включно (день звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення 3% річних), що не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом про стягнення 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, за інші періоди прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становить: 2 567,84 долари США х 3 % / 365 (кількість днів у році) х 2 685 (кількість днів прострочення) = 566,68 доларів США.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягує з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 566,68 доларів США за період з 11 серпня 2011 року по 17 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 297,80 грн. (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 889,00 грн. (а.с. 145), а всього 3 186,80 грн.

Оскільки, заявлені позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково, колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 3 151,75 грн., тобто пропорційно до задоволення позовних вимог, які позивачем були заявлені у розмірі 573,02 долари США, а задоволені судом на суму 566,68, що становить 98,90% від заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» три відсотки річних за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитним договором №KRK0AU07550057 від 16.05.2006 року за період з 11 серпня 2011 року по 17 грудня 2018 року включно в розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) доларів США 68 (шістдесят вісім) центів США.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі у розмірі 3 151 (три тисячі сто п`ятдесят одна) гривня 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: