Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 569/8692/16-ц

провадження № 61-31576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кофе Груп-А»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року у складі судді Панас О. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кофе Груп-А» (далі - ТОВ «Кофе Груп-А») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 9 561,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 108 550,93 грн за порушення грошового зобов`язання за договорами купівлі-продажу товару.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має заборгованість за укладеними з ТОВ «Кофе Груп-А» договором купівлі-продажу товару від 22 січня 2013 року № КГ-12Е у розмірі 153 694,80 грн, договором купівлі-продажу кавової та чайної продукції від 22 січня 2013 року № КГ-12Б у розмірі 1 099,00 грн та договором купівлі-продажу кавового обладнання для приготування гарячих та холодних кавових напоїв від 22 березня 2013 року № КГ-12Об у розмірі 3 269,00 грн. Зазначена заборгованість за договорами купівлі-продажу з ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця стягнена рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 червня 2014 року у справі № 918/1954/13, видано наказ від 03 вересня 2014 року про примусове виконання рішення господарського суду, який залишається невиконаним у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернено стягнення. 05 серпня 2014 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Позивач просив стягнути інфляційній втрати та 3 % річних станом на 30 червня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 рокупозов задоволено; стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кофе Груп-А»інфляційній втрати та 3 % річних в розмірі 118 112,65 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 803,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем за договорами купівлі-продажу, заборгованість підтверджена рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 червня 2014 року, ОСОБА_1 не оспорює правильність проведеного розрахунку сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Короткий зміст ухвала суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, відповідач не надала доказів погашення заборгованості за договорами та виконання нею судового рішення, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду про стягнення інфляційний втрат та 3 % річних є законним.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року, відмовити у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Рівненського районного суду Рівненської області, зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не може відповідати за порушення грошового зобов`язання, оскільки позивач не пред`являв кредиторські вимоги під час здійснення нею підприємницької діяльності про сплату 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, у доводах ОСОБА_1 посилається на висновки Верховного Суду України, сформульовані у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно з якими до правовідносин, що виникли з виконання судового рішення не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 січня 2013 року та 22 березня 2013 року ТОВ «Кофе-Груп-А» та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали договори купівлі-продажу.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 червня 2014 року у справі № 918/1954/13 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто заборгованість на користь ТОВ «Кофе-Груп-А» у розмірі 158 062,80 грн заборгованості за зазначеними договорами купівлі-продажу та 25 057,61 грн пені.

03 вересня 2014 року на примусове виконання рішення суду від 25 червня 2014 року Господарським судом Рівненської області видано судовий наказ.

22 грудня 2015 року відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції виніс постанову про повернення ТОВ «Кофе- Груп-А» судового наказу від 03 вересня 2014 року без виконання у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Спірні правовідносини виникли з невиконання ОСОБА_1 умов договорів, укладених нею як фізичною особою-підприємцем та ТОВ «Кофе Груп-А».

Верховний Суд вважає неприйнятним доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відповідає за зобов`язаннями перед ТОВ «Кофе Груп-А» після позбавлення її статусу підприємця, з огляду на наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) дійшла висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах про те, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Установивши, що ОСОБА_1 належно не виконала свої договірні зобов`язання як фізичної особи-підприємця, не сплатила заборгованість, стягнуту з неї на користь ТОВ «Кофе Груп-А» судовим рішення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позов є обґрунтованим та з ОСОБА_1 після державної реєстрації припинення нею підприємницької діяльності підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Щодо посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на постанову від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, у якій Верховний Суд України дійшов висновку про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень (Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від зазначених висновків Верховного Суду України та дійшла висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Підстав для відступлення від таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у справі немає.

Верховний Суд зауважує, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПУ України) підстав.

З 15 грудня 2017 року відповідно до нормГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Оскільки провадження у цій справі відкрито до 15 грудня 2017 року, ОСОБА_1 на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, то суди попередніх інстанцій розглянули справу відповідно до норм чинного на той час процесуального закону за правилами цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, слід поновити виконання (дію) цих судових рішень.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Мартєв

Судді:А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Сердюк