ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/690/18
Провадження №2/477/55/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю:

первісного позивача - ОСОБА_1,

представника первісного позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

в ході підготовчого судового засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики, та зустрічним позовом ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин із ОСОБА_1 та визнання договору позики від 09.03.2018 року недійсним,

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму позики 34853 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що за договором позики від 09 березня 2018 року, оформленого розпискою, ОСОБА_3 позичила у нього 34853 грн. у строк до 16 березня 2018 року, але умови договору не виконала, кошти у визначений договором строк не повернула, у зв'язку з чим він звернувся до суду із цим позовом.

ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву про встановлення факту трудових відносин між сторонами у період з квітня 2015 року по 09 березня 2018 року та про визнання недійсним договору позики від 09.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на суму 34843 грн., що складена нею проти її волі під психологічних тиском ОСОБА_1 у вигляді погроз про її ув'язнення.

У зв'язку з поданням зустрічного позову 29 травня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в загальному порядку.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що вище вказана розписка про отримання коштів складена без фактичного отримання коштів під впливом психологічного насильства та тяжких обставин, якими є неофіційне працевлаштування у ФОП ОСОБА_1, незаконне вилучення ОСОБА_1 паспорту у ОСОБА_3, а також вимагання 34843 грн. від ОСОБА_3 як нібито викрадених, що виявлено ОСОБА_1

Щодо обставин складання розписки про позику вказала, що працювала у ФОП ОСОБА_1 останні три роки та була звільнена у березні 2018 року у зв'язку з виявленою недостачею коштів, до яких вона не має відношення та які ОСОБА_1 намагається стягнути під виглядом позики у даній цивільній справі.

Вказану розписку написала, перебуваючи в залежності від Середи через наступні фактори: працювала у Середи менеджером та виявлено недостачу; Середа примусив написати розписку, відібравши її паспорт та погрожуючи кримінальним покаранням; будучи в трудових відносинах із ОСОБА_1 боялася звільнення та втратити заробіток, який їй не був виплачений за останні два місяці роботи, що складав близько 20 000 грн.

Однак не зважаючи на отриману розписку, ОСОБА_1 звільнив її, не виплативши заробітну плату за останні два місяці та не повернувши паспорту, що стало підставою її звернення до управління праці та поліції. Без паспорту вона позбавлена можливості працевлаштування та закриття підприємницької діяльності, що відкрито на вимогу ОСОБА_1 для уникнення сплати податкових коштів за працівника.

У відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 59), ОСОБА_1 заперечував перебування із ОСОБА_3 у трудових відносинах, а поданий нею відзив та позовну заяву - наміром ухилення від виконання зобов'язань за розпискою. Також вказував про її недостовірні дані щодо відібрання ним її паспорту, адже 30.03.2018 року здійснено припинення державної реєстрації ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця. Вказує, що її дії зі звернення до поліції та управління праці свідчать про намір ОСОБА_3 уникнути виконання грошового зобов'язання за договором позики (а.с. 59).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги за первісним позовом з підстав, викладених у ньому, та заперечували проти задоволення зустрічного позову, як безпідставного, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, про які зазначено вище.

Зокрема ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знає, оскільки остання колись працювала у нього продавцем до серпня 2016 року. Потім ОСОБА_3 звільнилась, причин не пам'ятає та більше трудових відносин із нею не підтримував. В подальшому відносини між ними склались як між двома підприємцями та ОСОБА_3 надавала йому торгово-посередницькі послуги. В березні 2018 року вона звернулася до нього з проханням дати гроші у борг, на що він погодився та у вечірній час в його робочому кабінеті без присутності будь-яких свідків передав їй вище вказану суму грошей та договір оформлений розпискою, що надана суду. Підтвердив, що дійсно виявив та звертався до поліції з приводу недостачі грошей, в якій вважає винною ОСОБА_3 Однак настоював на тому, що гроші в борг ОСОБА_3 дійсно ним передавались, та вказана сума не має відношення до виявленої недостачі.

ОСОБА_3 та її представник заперечували проти задоволення первісного позову, посилаючись на недійсність договору позики, укладеного під впливом психологічного насильства та тяжких обставин. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в межах доводів зустрічної позовної заяви.

Зі змісту наданих письмових доказів слідує наступне.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надано оригінал розписки про отримання відповідачкою ОСОБА_3 від нього грошей у борг в сумі 34853 грн.

Згідно даної розписки, складеної 09 березня 2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_4) мешканки АДРЕСА_1, взято в борг у ОСОБА_1 34853грн., які обіцяла повернути без процентів до 16 березня 2018 року (а.с. 48).

ОСОБА_3 посилається на недійсність вказаного договору, та складання даної розписки під впливом насильства з боку ОСОБА_1 та тяжкої обставини, а також без фактичного отримання грошей у борг.

За клопотанням ОСОБА_3 у справі призначалась почеркознавча експертиза та на дослідження експерта постановлено дослідження питання та надання висновку про те, чи написано розписку від 09.03.2018 року ОСОБА_3 у незвичайному стані (стані страху).

За даними висновку експерта від 09.11.2018 року № 435, рукописні записи в розписці від імені ОСОБА_3 від 09 березня 2018 року, яка міститься на аркуші 48 цивільної справи 477/690/18 виконані під дією якихось «збиваючих» факторів (зовнішніх чи внутрішніх). Однак встановити конкретні «збиваючі» фактори, в тому числі конкретно стан страху, які діяли в процесі письма в момент виконання досліджуваної розписки, а також визначити чи носили вони постійний або тимчасовий характер, не виявляється можливим через відсутність в розпорядженні експерта зразків почерку виконавця досліджуваного тексту, виконаних ним у різних зовнішніх умовах, при різних внутрішніх станах та у різні проміжки часу (а.с. 121-124).

Згідно копій заяви ОСОБА_3, трудового договору, заяви до ДПІ у Центральному районі, звітів про суми нарахованої заробітної плати, заяви про звільнення, ОСОБА_3 була прийнята на роботу ФОП «ОСОБА_1.» з 01 травня 2015 року на посаду продавця та звільнилася за згодою сторін з 28.08.2016 року.

ОСОБА_3 надано оригінал посвідчення промислового об'єкту «Холод» на її ім'я, що видане ФОП ОСОБА_1 та що свідчить про існування між ними відносин, що пов'язані із підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 (с. 79).

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с. 65) ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 22 серпня 2016 року за економічною діяльністю - роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах. 30 березня 2018 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності (а.с. 67).

За наданими ОСОБА_3 та її представником документами, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.12.2018 року №16194, підтверджено, що з 3-го кварталу 2016 року ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала дохід як самозайнята особа.

11 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Інгульського відділу поліції із заявою про прийняття заходів до ОСОБА_1, який вимагає у неї гроші в розмірі 34840 грн., які вона на його думку викрала, а також забрав у неї паспорт громадянки України (а.с. 37-39, 93).

31.05.2018 року ОСОБА_3 подано заяву про порушення ОСОБА_1 законодавства про працю.

27.06.2018 року ОСОБА_3 подано до того ж відділу поліції заяву про заволодіння 11.03.2018 року ОСОБА_1 її паспортом.

За даними фактами Інгульським ВП порушене кримінальне провадження 0002229, яке триває.

Окрім того, 14 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до начальника управління держпраці у Миколаївській області зі скаргою з приводу порушення законодавства про працю відносно неї ФОП ОСОБА_1, який не здійснив її офіційне працевлаштування та на початку березня 2018 року взяв у неї оригінал паспорту, який не повернув (а.с. 21).

Згідно відповіді управління держпраці у Миколаївській області від 11.12.2018 року, за заявами ОСОБА_3. від 05.12.2018 року, 26 та 27 липня 2018 року про порушення ОСОБА_1 законодавства про працю, проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та доступ до документів виявились неможливими. Запропоновано встановити факт трудових відносин в судовому порядку.

За даними копії з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою щодо вжиття заходів до невстановленої особи, яка здійснила крадіжку коштів, яка була виявлена в лютому місяці 2018 року під час взаємоперевірок з контрагентом «Пати Бар Ёж» на суму 20 060 грн. 36 коп. Розслідування триває, повідомлення про підозру не пред'явлено (а.с. 139) .

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до правової позиції зазначеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13) зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Як слідує зі змісту досліджених письмових доказів в лютому 2018 року ФОП ОСОБА_1 під час взаємозвірок з контрагентом виявив недостачу грошових коштів на суму більше 20 тисяч гривень.

В той же час до поліції з даного приводу він звернувся лише в кінці березня 2018 року.

Як слідує з наданих письмових доказів, ОСОБА_3 з серпня 2016 року по 30.03.2018 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала посередницьку діяльність між ФОП ОСОБА_1 та іншими підприємствами, як торгівельний представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Умови їх співробітництва не встановлені, в той же час, з наданих документів слідує, що ОСОБА_3 погодилась співпрацювати з ФОП ОСОБА_1 в 2017, 2018 році саме як фізична особа-підприємець, а не як найманий працівник.

Обізнаність ОСОБА_3 про наявність недостачі коштів в підприємницькій діяльності ОСОБА_1 також опосередковано доводить про її співпрацю із ОСОБА_1 як фізичною-особою підприємцем, та що також визнав сам ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Пояснення ОСОБА_3 стосовно психологічного тиску на неї з боку ОСОБА_1 з приводу недостачі, виявленої ним в лютому 2018 року та намагання отримати саме від неї ці кошти, підтверджуються її зверненням до поліції 11 березня 2018 року з даного приводу, тобто через день після написання розписки про нібито отримання грошей у борг від Середи.

Як вже зазначено вище, виявивши недостачу грошей в лютому 2018 року, до поліції ОСОБА_1 звернувся лише 21.03.2018 року. Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_1 намагався самостійно вирішити питання про повернення коштів від особи, яку він вважає винною у даній недостачі, тобто ОСОБА_3, шляхом примушування останньої до написання розписки про нібито отримання грошей у борг.

Про вказане опосередковано також свідчить сума, зазначена у розписці, яка нібито взята у борг, зокрема 34853 грн. За практикою, що склалася у справах про позикові зобов'язання, боргова сума мала округле значення.

Аналізуючи матеріали справи та надані пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку про те, що розписка про отримання коштів в сумі 34853 грн. написана ОСОБА_3 під тиском з боку ОСОБА_1, при цьому гроші від ОСОБА_1 ОСОБА_3 не отримувала.

Суд критично ставиться до посилання ОСОБА_1 щодо звернення ОСОБА_3 до поліції з приводу вимагання у неї грошей ОСОБА_1 як вказує він, що вчинені нею навмисно для ухилення від виконання зобов'язання за договором позики. Суд вважає, що відповідач за зустрічним позовом у такий спосіб намагається спотворити дійсні обставини справи, події та відносини, що склались між ним і ОСОБА_3 саме в ході його підприємницької діяльності.

За наведеного вище, суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_3 щодо визнання договору позики від 09 березня 2018 року недійсним як укладеного під впливом психологічного насильства, та такими що підлягають задоволенню.

Стосовно її посилання про застосування положень ст.233 ЦК України, то положення даної статті можуть бути застосовані до договору, що дійсно відбувся, але на умовах невигідних для боржника за договором, проте на які він погодився під впливом тяжких обставин. Як вказує ОСОБА_3 та встановлено судом в ході судового розгляду, договір позики складений без фактичної передачі грошей та такого наміру взагалі, а тому суд вважає, що у даному випадку вказана норма матеріального права застосуванню не підлягає.

Щодо вимог ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин із ОСОБА_1, то у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Між тим, ОСОБА_3 висуваючи таку вимогу не пов'язує встановлення даного факту з настанням для неї певних юридичних наслідків, що саме випливають із трудових відносин, зокрема такі як виплата заборгованості із заробітної плати, тощо. Отже суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги ОСОБА_3

З урахуванням наведеного вище та, встановивши недійсність договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно розписки від 09.03.2018 року, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України розподілити судові витрати. З урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на її користь всі понесені із даною позовною вимогою судові витрати, а саме: витрати із залучення експерта в сумі 900 грн. 48 коп. (а.с. 116).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 09 березня 2018 року в розмірі 34853 грн. - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики грошових коштів в сумі 34853 грн. між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_3 як боржником, що оформлено розпискою, підписаною ОСОБА_3 09 березня 2018 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин з квітня 2015 року по 09 березня 2018 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, 1983 року народження, особистий код платника податків НОМЕР_2, мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, особистий код платника податків НОМЕР_3, мешканки АДРЕСА_3, судові витрати - витрати із залучення експерта в сумі 900 грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 08 січня 2019 року о 15-38 годині.

Суддя Л.М. Семенова