Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 607/5291/18

провадження № 61-8574 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Герчаківської О. Я. від 23 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І.,

Храпак Н. М. від 02 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі -

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», банк) укладено депозитні договори на загальну суму 72 005,00 доларів США, а саме: від 03 грудня 2013 року № D_190663325

на суму 10 005,00 доларів США; від 05 грудня 2013 року № D_190665351

на суму 12 000,00 доларів США; від 25 грудня 2013 року №D_190680627

на суму 20 000,00 доларів США; від 16 січня 2014 року №D_190704272

на суму 30 000,00 доларів США.

За період з 01 січня 2014 року по 16 вересня 2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було виплачено 20 227,44 доларів США. Залишкова сума вкладів становить 51 777,56 доларів США. Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», про що зроблено публікацію

у газеті «Голос України» від 14 червня 2014 року № 113.

Зазначав, що між ним (довіритель) та ОСОБА_2 (повірений) 10 травня 2014 року було укладено договір доручення, за яким останній зобов`язувався вчинити дії від імені і за рахунок довірителя, визначені пунктом 1.2 вказаного договору, у тому числі й щодо підготовки звернення про визнання вимог довірителя, як кредитора, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та його відправки. У подальшому повіреним підготовлено проект звернень довірителя про включення його до списку кредиторів ряду банківських установ у разі введення в таких установах Тимчасової адміністрації та прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про ліквідацію таких установ.

10 червня 2014 року ним підписано звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» про визнання його кредитором банку без проставлення на заявах дат їх підписання та відправки.

23 липня 2014 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»

із заявою про визнання вимог кредитора, у задоволенні якої йому було відмовлено через пропуск преклюзивного 30-денного строку звернення.

25 березня 2017 року він дізнався, що 01 липня 2014 року його представником було направлено на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» підписану ним заяву про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

16 жовтня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, його вимоги до якого не включено.

Про факт відправки заяви до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів

банку від 01 липня 2014 року він дізнався лише 25 березня 2017 року після отримання звіту про виконання доручення, а тому строк звернення не є пропущеним.

Зазначав, що відповідачі, вважаючи, що залишок вкладу погашений, не включивши його до реєстру акцептованих вимог кредиторів, порушили положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

та статті 1 Першого Протоколу до цієї Конвенції, оскільки він позбавлений права користуватися своїм майном, тобто грошовими коштами, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів залишкову суму вкладів, яка становить

51 777,56 доларів США.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 23 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів на підтвердження того, що з 14 червня 2014 року по 14 липня 2014 року позивачем чи його представником надіслано до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заяву про визнання вимог кредитора, суду не надано. Суд зазначив, що вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури, будуть погашатися у порядку черговості відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 23 січня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що запровадження тимчасової адміністрації та початок процедури виведення банку із ринку, під час якої забезпечується відшкодування за вкладами всіх вкладників, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішенняскасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 607/5291/18 із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіта надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій проігнорували доводи позивача та прийшли до помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження надіслання ним до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заяви про визнання вимог кредитора. Таку заяву було надіслано його представником 01 липня 2014 року, про що позивачу стало відомо лише 25 березня 2017 року після отримання звіту про виконання договору доручення. Відмовою у позові порушено його право власності, гарантоване і захищене статтею 41 Конституцією України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не можуть бути солідарними відповідачами у правовідносинах, які ґрунтуються на договірних відносинах банку та позивача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов

та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування

і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Встановлено, що між позивачем та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було укладено депозитні договори на загальну суму 72 005,00 доларів США, а саме:

від 03 грудня 2013 року № D_190663325 на суму 10 005,00 доларів США;

від 05 грудня 2013 року № D_190665351 на суму 12 000,00 доларів США;

від 25 грудня 2013 року №D_190680627 на суму 20 000,00 доларів США та

від 16 січня 2014 року №D_190704272 на суму 30 000,00 доларів США.

З 11 червня 2014 року розпочата ліквідація ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», яку

в подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також Фонд) від 21 травня 2015 року № 103 продовжено до 10 червня 2016 року.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з пунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 36 Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина друга статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частинами першою та другою статті 45 вказаного Закону встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 77 Закону України «Про банки

і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина перша статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За період з 01 січня 2014 року по 16 вересня 2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено 20 227,44 доларів США, а тому залишкова сума вкладів становить 51 777,56 доларів США, що підтверджується копією виписки по рахунку № НОМЕР_1

(а. с. 40).

10 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір доручення, за яким останній зобов`язувався вчинити від імені і за рахунок довірителя дії; визначені пунктом 1.2 вказаного договору, у тому числі щодо підготовки звернення про визнання вимог довірителя, як кредитора, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та його відправки.

Зі звіту щодо виконання договору доручення про аналіз банківської системи України, направлення заяв про визнання вимог кредитора від 25 березня

2017 року, складеного повіреним, встановлено, що 10 червня 2014 року ОСОБА_1 підписано звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» про визнання його кредитором банку без проставлення на дати підписання. 14 червня 2014 року повірений дізнався про початок здійснення процедури ліквідації банку, однак у період з 14 червня 2014 року по 23 липня 2014 року довіритель не відповідав на дзвінки, був відсутній за місцем проживання

та роботи, можливості повідомити його про початок здійснення процедури ліквідації банку не було. 01 липня 2014 року повіреним направлено на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» вказану заяву позивача. (а. с. 44).

23 липня 2014 року ОСОБА_1 направив уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку заяву про визнання вимог кредитора від 11 липня 2014 року. (а. с. 50), у відповідь на яку

25 липня 2014 року отримав відмову через пропуск 30-денного строку звернення із кредиторськими вимогами (а. с. 51).

Відмову з аналогічних підстав позивач отримав також у квітні 2017 року

(а. с. 31-32).

Частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом 30 днів із дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Враховуючи вищевказане, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про те, що ОСОБА_1 не довів факт направлення ним

у встановлений законом строк (з 14 червня 2014 року по 14 липня

2014 року) звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про включення його вимог до реєстру вимог акцептованих кредиторів.

Позивачем таких доказів не подано, що в силу закону є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Висновки судів попередніх інстанцій про те, що вимоги за зобов`язаннями банку, які виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури, і будуть погашатися у порядку черговості відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах законодавства й відповідають фактичним обставинам справи,

із якими погоджується суд касаційної інстанції.

Судами також правомірно враховано преюдиційний характер постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року

у справі № 819/8/16, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання кредитором ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та включення його до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відмовлено.

Посилання касаційної скарги на порушення прав ОСОБА_1 як власника, що гарантовано статтею 41 Конституцією України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставне, так як гарантована державою сума вкладу йому повернута,

а решта буде повернута у межах ліквідаційної процедури, що передбачена відповідним спеціальним законом.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 23 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова