Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 758/6606/13-ц

провадження № 61-19956св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Калараша А. А. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві,

третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Шаховніної М.О., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київської міської ради про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником бойових дій, інвалідом війни в Афганістані 3-ої групи. Відповідно до п.13 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники та інваліди війни мають право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

З метою реалізації права на першочергове відведення земельної ділянки, позивач звернувся до Головного управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, яким в подальшому погоджувалось відведення йому земельної ділянки, що знаходиться у Подільському районі м. Києва (кадастрова справа А-8247). Всі необхідні погодження та висновки у його справі були готові 26 червня 2007 року.

Разом з тим, в оформленні та видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку йому було відмовлено, оскільки постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було зобов`язано організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року було скасовано та в задоволенні вищевказаних вимог відмовлено, а існування виданого на її підставі державного акту про право власності на земельну ділянку порушує його право на отримання вказаної земельної ділянки у власність, ОСОБА_1 просив суд скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ006519, площею 0,0900 га, розташовану на АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №03-7-02962 від 10 червня 2009 року.

Також просив виключити запис про вказаний державний акт з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року позов задоволено.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 від 10 червня 2009 року №03-7-02962.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на підставі постанови суду першої інстанції, яка була скасована апеляційним судом, позивач відноситься до категорії осіб, які мають право на першочергове отримання земельної ділянки, а питання щодо відмови або передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у встановленому законом порядку не вирішувалося, тому наявні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №758/6606/13-ц з Подільського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу № 758/6606/13-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судами не було прийнято до уваги факт того, що ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність, який було погоджено з контролюючими органами.

Судами було встановлено, що Київською міською радою порушено передбачений ст. 118 ЗК України строк розгляду проекту відведення земельної ділянки, однак, не прийнято до уваги практику ЄСПЛ, яка вказує про недопустимість позбавлення особи права на майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянином.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом війни в Афганістані 3-ї групи (том 1, а.с. 16).

Згідно проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , 21 липня 2003 року Київською міською державною адміністрацією зареєстрована заява ОСОБА_1 з проханням розглянути питання виділення йому земельної ділянки для індивідуального будівництва у АДРЕСА_2 ( том 2, а.с.162 ).

Постановою Президії НАН України №185 від 26 червня 2007 року погоджено відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 під індивідуальне житлове будівництво учасникам бойових дій в Афганістані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (том 1, а.с.181).

Відповідно до висновку Головного управління земельних ресурсів КМДА №05-2162 від 12 листопада 2007 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( до справи №А-8247), замовником якої був ОСОБА_1 , адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 , площа 0,09 га, проектною організацією розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що відповідає нормам ст. 81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677. Згідно з дорученням Київської міської ради від 23 грудня 2005 року №225-032-6697 розроблено проект землеустрою щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , який у разі його погодження в установленому порядку з відповідним проектом рішення Київської міської ради буде передана на розгляд Київської міської ради для прийняття остаточного рішення (том 2, а.с.229-230 ).

Відповідно до висновку Головного управління земельних ресурсів КМДА від 10 жовтня 2007 року №05-1743 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( до справи №А-8031), замовником якого був ОСОБА_2 , адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 , площа 0,09 га, проектною організацією розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що відповідає нормам ст.81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677. Згідно з дорученням Київської міської ради від 03 листопада 2005 року №225-032-5467 розроблялась документація щодо передачі ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , яка у разі її погодження в установленому порядку з відповідним проектом рішення Київської міської ради буде передана на розгляд Київської міської ради для прийняття остаточного рішення ( том 2, а.с.184-185 ).

Земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,09 га та земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,09 га є однією земельною ділянкою, що має адресу: АДРЕСА_1 ( том 1 , а.с.5 ).

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року у справі 2а-9-1/08 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано бездіяльність Київської міської ради щодо неприйняття рішення про передачу земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо невчинення будь-яких дій з виготовлення та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 протиправною. Зобов`язано Головне управління земельних ресурсів організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 10-11).

На підставі вказаного судового рішення, 10 червня 2009 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_1 (том 2, а.с. 122 ).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року скасовано та прийнято нову. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради в частині не розгляду проекту відведення спірної земельної ділянки за зверненням ОСОБА_2 у встановлені законом строки. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено (том 1, а.с. 13-15).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року без змін.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління земельних ресурсів організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , апеляційний суд прийшов до висновку про те, що фактично суд першої інстанції встановив право власності позивача на земельну ділянку, зобов`язавши організувати виготовлення, реєстрацію та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, чим втрутився у виключну компетенцію Київської міської ради.

Окрім того, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що зазначена постанова порушує права ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, обставини отримання погоджень, розробка проекту та вчинення інших дій необхідних для отримання однієї і тієї ж земельної ділянки у власність, відразу двома фізичними особами, одна з яких має право на першочергове отримання у власність земельної ділянки, судом першої інстанції не досліджувались.

У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року зазначено, що у даному випадку Київська міська рада не розглянула на своєму засіданні проект відведення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки і не прийняла щодо цього жодного рішення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на підставі постанови суду першої інстанції, яка була скасована апеляційним судом, позивач відноситься до категорії осіб, які мають право на першочергове отримання земельної ділянки, а питання щодо відмови або передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у встановленому законом порядку, не вирішувалося, тому наявні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни надаються такі пільги на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно зі статті 118 ЗК України, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), належать реєстрація суб`єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Аналізуючи вказані норми, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

В основу вирішення даного спору, судами попередніх інстанцій було покладено судові рішення в адміністративній справі № 2а-9-1/08.

Судами встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 року визнано бездіяльність Київської міської ради щодо не прийняттю рішення про передачу земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо не вчиненню будь-яких дій по виготовленню та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 протиправною та зобов`язано Головне управління земельних ресурсів організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного судового рішення, 10 червня 2009 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ006519, площею 0,0900 га, розташовану на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №03-7-02962 від 10 червня 2009 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2008 рокув частині зобов`язання Головного управління земельних ресурсів організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку скасовано та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року залишено без змін.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління земельних ресурсів організувати виготовлення, реєстрацію та видачу ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , апеляційний суд прийшов до висновку про те, що фактично суд першої інстанції встановив право власності позивача на земельну ділянку, зобов`язавши організувати виготовлення, реєстрацію та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, чим втрутився у виключну компетенцію Київської міської ради.

Окрім того, суд апеляційної інстанції у справі № 2а-9-1/08 прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції порушує права ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, обставини отримання погоджень, розробка проекту та вчинення інших дій необхідних для отримання однієї і тієї ж земельної ділянки у власність, відразу двома фізичними особами, одна з яких має право на першочергове отримання у власність земельної ділянки, судом першої інстанції не досліджувались.

У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року зазначено, що у даному випадку Київська міська рада не розглянула на своєму засіданні проект відведення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки і не прийняла щодо цього жодного рішення.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України ( в редакції станом на 15 грудня 2017 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України ( в редакції станом на 15 грудня 2017 року) не підлягають доказуванню, ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об`єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті, суди дійшли правильного висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Оскільки таких рішень відносно передачі у право власності земельної ділянки ОСОБА_2 видано не було, а судове рішення на підставі якого державний акт був виданий ОСОБА_2 скасовано, тому існують правові підстави для скасування спірного державного акту.

Таким чином, доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було прийнято до уваги факт того, що ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність, який було погоджено з контролюючими органами, не заслуговують на увагу, оскільки наявність розробленого проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність не є самостійною підставою для набуття права власності на земельну ділянку а є її передумовою, натомість судами було встановлено відсутність рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відносно передачі у право власності земельної ділянки ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги відносно того, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не заслуговують на увагу та зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги відносно того, що судами було встановлено, що Київською міською радою порушено передбачений ст. 118 ЗК України строк розгляду проекту відведення земельної ділянки, однак не прийнято до уваги практику ЄСПЛ, яка вказує про недопустимість позбавлення особи права на майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянином не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судами в даній справі та адміністративній справі 2а-99-1/08 у ОСОБА_2 на момент отримання Державного акту на спірну земельну ділянку не існувало правових підстав у вигляді рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, тобто не існувало право власності на спірну земельну ділянку.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає .

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. В. Сердюк