Справа № 308/4948/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Суботи Михайла Івановича, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 травня 2016 року, ухвалене суддею Домніцьким В.В.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № MКL6G0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 24 618 грн 75 коп. зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 лютого 2028 року.

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 09.07.2008 цей кредитний договір переведено з валюти гривні у валюту долар США. Після проведення конвертації валют та з урахуванням винагороди банку, розмір кредиту становив 5 326,69 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним 14 % на рік на суму залишку заборгованості по ньому.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 14 лютого 2008 року.

Відповідно до пунктів 5, 6 договору поруки банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу, із заначенням невиконання ними своїх зобов`язань за кредитним договором, з одночасною вимогою протягом п`яти календарних днів, з моменту її отримання, виконати свої зобов`язання перед банком. Як наслідок, ця досудова вимога банку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишена без задовлення.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 9 лютого 2016 року становила суму 27 780,20 доларів США, що еквівалентно 718 673 грн 78 коп, із яких: 5 247,38 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 508,08 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 735,77 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16 956,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором; 9,66 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 322,41 доларів США - штраф (процентна складова).

За таких обставинта з урахуванням збільшених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 27 780,20 доларів США, що еквівалентно 718 673 грн 78 коп., а також вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MКL6G0 від 14 лютого2008 року в розмірі 27 780,20 доларів США, що еквівалентно 718 673 грн 78 коп, із яких: 5 247,38 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 508,08 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 735,77 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16 956,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором; 9,66 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 322,41 доларів США - штраф (процентна складова), а також 10 780,11 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду представник відповідача ОСОБА_2 - Субота М.І. подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Скарга обґрунтована тим, що поручитель ОСОБА_2 не поручалася за зобов`язаннями боржника ОСОБА_1 по споживчому кредитному договору від 14.02.2008, а поручалася вона перед банком за догоговором іпотечного кредиту від 14.02.2008 про отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 126 881,25 грн, який не був предметом розгляду у цій справі. Поручитель зверталася до суду з відповідним позовом про визнання договору поруки припиненим по зазначеному іпотечному кредитуванню, однак у його задоволенні судом було відмовлено.

Посилався апелянт і на те, що суд першої інстанції помилково встановив, що ОСОБА_2 є поручителем у цій справі, оскільки порука є припиненою відповідно до вимог ст.559 ЦК України, а також звертав увагу і на те, що банк пропустив строки позовної давності щодо кожного щомісячного чергового платежу.

З огляду на це, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні з ОСОБА_2 заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - Суботою М. І. , задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено та викладено його резолютивну частину в такій редакції. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року, яка складається із 9 491,23 доларів США, а саме: 5 247,38 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 508, 08 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, і 735, 77 доларів США - комісії, що за курсом 25 грн 87 коп. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 09 лютого 2016 року складає 245 538 грн 12 коп., а також 134 432 грн 42 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитом, 249 грн 90 коп. - штраф у фіксованій частині, 34 210 грн 75 коп. - штраф у процентній складовій, а всього - 414 431 грн 19 коп.

Постановою Верховного Суду від 10.01.2019 зазначене рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22.02.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засідані представник апелянта ОСОБА_2 - адвокат Субота М.І. підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») - Дурдинець Р.Ю. в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з пункту 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов банку відносно поручителя ОСОБА_2 про стягнення з неї солідарно з ОСОБА_1 указаної вище кредитної заборгованості, суд першої інстанції вважав його доведеним.

Проте колегія суддів не погоджується із цим висновком місцевого суду, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм матеріального права за таких обставин.

Судом установлено, що 14 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MКL6G0 відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 24 618 грн 75 коп., зі сплатою 15 % річних терміном до 14 лютого 2028 року.

Для забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 14 лютого 2008 року було укладено договір поруки № MКL6G0, відповідно до якого остання як поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 09.07.2008 кредитний договір від 14 лютого 2008 року було переведено із валюти «Гривня» у валюту «Долар США». Розмір кредиту після проведення конвертації складав 5 326,69 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.2.3.3 кредитного договору, банк має право у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотки за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі, шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

Положення ч.1 ст.553 ЦК України констатують, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За змістом частини 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Солідарна відповідальність поручителя і боржника перед кредитором передбачена і пунктом 1 договору поруки (т.1 а.с.93).

За змістом частини 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Водночас із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки від 14.02.2008 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2) про припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором про іпотечний кредит - не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 2.1 договору поруки від 14.02.2008 № MКL6G0 встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня невиконання, банк має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит.

26.03.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» своїм повідомленням за № 30.1.0/2-069 надіслав позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимогу про погашення простроченої заборгованості не пізніше 5 календарних днів із дати її одержання, а в разі її несплати в цей строк, банк вимагав на підставі статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору від 14.02.2008 та договору поруки від 14.02.2008, повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (т.1 а.с.15-19).

Отож, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та п.2.3.3 кредитного договору, і пені за порушення умов договору, пред`явивши у березні 2013 року до позичальника та поручителя вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів та штрафних санцій.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Апеляційний суд установив, що у встановлений банком строк ні позичальник ОСОБА_1 , ні поручитель ОСОБА_2 вимогу банку від 26.03.2013 року не виконали. А тому банк вправі був пред`явити позов до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців з квітня 2013 року по жовтень 2013 року.

Проте із зазначеним позовом до суду про стягнення солідарно з позичальника і поручителя кредитної заборгованості за вказаним вище кредитним договором від 14.02.2008, банк звернувся лише у квітні 2014 року, що стверджується відміткою суду (т.1 а.с.4), тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ч.4 ст.559 ЦК України. А тому порука ОСОБА_2 є припиненою.

У зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_2 за договором поруки, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про солідарне стягнення з поручителя кредитної заборгованості та судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачки ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат, відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у вимогах банку про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 891 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Суботи Михайла Івановича задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 травня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 891 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року

Суддя-доповідач: Судді: