РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Рівне

Справа № 569/8884/17

Провадження № 22-ц/4815/1316/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання:Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файнес Сервіс",

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

за участю: позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файнес Сервіс", на рішення Рівненського міського суду рівненської області в складі судді Бердія М.А. від 11 травня 2018 року, проголошене в 10 год. 02 хв. в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивує тим, що 23.10.2014 року між ним та ПАТ "Ідея-Банк" було укладено кредитний договір №L01.188.32723 на суму 17408 грн. для поточних потреб.

17.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №1736 про стягнення з нього на користь кредитора 14814, 38 грн. заборгованості за кредитом, 3504,43 грн. заборгованості за нарахованими, але не сплаченими процентами та комісією, 1300 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що в загальній сумі становить 19618,81 грн.

Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений із численними порушеннями законодавства, оскільки нотаріусу не було надано документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

З урахуванням уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис нотаріуса від 17 грудня 2016 року № 1736, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 травня 2018 року визнано виконавчий напис, що вчинений 17 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., реєстровий №1736, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог ТОВ "ФК "Рантьє" до ОСОБА_1 та вчинив виконавчий напис в порушення вимог ч.1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказані документи, передбачені Переліком, були надані відповідачем нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Звертає увагу, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права і обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України у постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15 та Верховного Суду у постанові від 7.02.2018 у справі №204/4071/14-ц.

Взявши до уваги інформацію про стан заборгованості позивача станом на 10.10.2015 року суд не врахував структуру такої заборгованості та не звернув увагу, що 3027,72 грн. це прострочена заборгованість, а не заборгованість позивача в цілому по тілу кредиту, яка станом на 18.10.2016 року становила 14814,38 грн.

Крім того, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів на спростування наявності у нього заборгованості за кредитним договором в іншому розмірі, а також доказів на підтвердження наявності не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З наведених підстав просить прийняти постанову, якою скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Рантьє" залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно з`ясував, що розмір заборгованості за тілом кредиту змінився з 10 жовтня 2015 року, коли складав 3027, 71 грн., до 14 814,38 грн. 18 жовтня 2016 року, тобто більш як у чотири рази протягом одного календарного року, що суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року постанову Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вимог закону.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року між ПАТ "Ідея-Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №L01.188.32723, згідно умов якого позивач отримав кредит на поточні потреби в сумі 17408 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 10% річних від неповернутої суми кредиту.

Згідно п.1.3.1 договору за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує фіксовану щомісячну плату в розмірі 1,1100% від початкової суми кредиту.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 41 щомісячних внесках включно до 24 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Платежі здійснюються на транзитний рахунок з якого проводиться погашення заборгованості за договором.

Відповідно до п. 4.2.3 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання, зокрема у випадку порушення термінів сплати поточних місячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць або невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої іншої умови цього договору.

З графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який є невід`ємною його частиною, вбачається, що позивач в строк до 24 числа кожного місяця, повинен був сплачувати банку кредит рівними платежами у розмірі 700 грн. на місяць, які складаються із тіла кредиту, нарахованих відсотків та комісії.

Згідно письмового повідомлення ПАТ "Ідея Банк" вих. № 12.1.3./134778 від 10.10.2015 року прострочена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складала 3027,71 грн., а також йому було нараховано пеню в розмірі 208,03 грн.

29.09.2016 року між ПАТ "Ідея Банк" та ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" було укладено договір факторингу № 29/04-1, згідно якого банк відступив, а факторингова компанія набула право грошової вимоги за кредитним договором №L01.188.32723 від 23.10.2014 року.

18.10.2016 року ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги та письмову вимогу № L01.188.32723, згідно якої повідомлено позивача, що розмір його заборгованості за кредитним договором становить 18318,81 грн., з яких 14814,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3504,43 грн. - заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами та комісією. Також, у вказаній вимозі позивачу було роз`яснено, що у випадку не погашення заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" здійснить стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір.

Будь-які дані про отримання позивачем вимоги в матеріалах справи відсутні.

17.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №1736 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" заборгованості в розмірі: 14814,38 грн. заборгованості за кредитом, 3504,43 грн. заборгованості за нарахованими, але не сплаченими процентами та комісією, 1300 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що становить загальну суму 19618,81 грн.

Крім того, 28.02.2017 року між ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" та ТОВ "Фінансова компанія "Серет", яке в подальшому змінило назву на ТОВ "Нью Файнес Сервіс" (новий кредитор), укладено договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №L01.188.32723 від 23.10.2014 року, за яким відповідач являється боржником.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно виходив з того, що порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5, а також правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року № 6-887цс17, який також знайшов своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

В ході розгляду справи суд першої інстанції врахував приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» про те, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додається оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Із наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. на вимогу ухвали суду першої інстанції копій документів, на підставі яких ним було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що ТОВ "Факторингова компанія "Рантьє" для вчинення виконавчого напису було надано нотаріусу: заяву про вчинення нотаріального напису, кредитний договір №L01.188.32723 від 23.10.2014 року, договір факторингу №29/04-1 від 29.04.2016 року, довідку про ненадходження платежів, вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, виписку/особовий рахунок з 1.01.2000 року по 22.11.2016 року, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 18.10.2016 року, повідомлення про відступлення права вимоги, довідки-розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 18.10.2016 року та 29.04.2016 року.

Таким чином, нотаріусу були надані всі необхідні документи, передбачені зазначеним пунктом Переліку.

Разом з тим, умовами кредитного договору передбачено щомісячну фіксовану плату в розмірі 1,1100% від початкової суми кредиту. В розрахунку заборгованості ця сплата називається як комісія і вона нараховувалась позивачу щомісячно у сумі 193,23грн. та позичальником сплачена у загальному розмірі 1352,61грн.

Відповідно до вказаного розрахунку та виписки/особового рахунку ОСОБА_1 було сплачено на погашення кредиту сім платежів по 700 грн., кожен, які зараховувалась банком на погашення тіла кредиту, процентів та комісії.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, він повинен перевірити факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів, таким чином заявником для вчинення оспорюваного виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримано вимоги, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 1 Переліку, є безпідставними, оскільки безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»), проте встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору, відсутні підстави вважати, що сума боргу є безспірною.

Так, відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» .

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору (23.10.2014р.), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно п. 17, 23 ст. 1 вищезазначеного Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, а також у постанові Верховного Суду по справі № 766/1497/16-ц від 6 червня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене, встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

А отже стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила в тому числі і плата за обслуговування кредитної заборгованості у формі комісії, дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не була безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість позивача за тілом кредиту, яка станом на 10.10.2015 року становила 3027,71 грн. за один рік необґрунтовано збільшилася в чотири рази до 14814,38 грн. станом на 18.10.2016 року, оскільки у письмовому повідомленні ПАТ "Ідея Банк" вих. № 12.1.3./134778 від 10.10.2015 року було вказано прострочену заборгованість ОСОБА_1 в сумі 3027,71 грн., а не розмір його заборгованості за тілом кредиту в цілому.

Також, при ухваленні оскаржуваного рішення судом невірно застосовано норми пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки ним визначено перелік документів, які подаються для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, зокрема іпотечними.

В даному випадку оспорюваний виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався, а тому вказана норма матеріального права до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Проте, зазначені недоліки рішення суду не впливають на правильність правового результату ухваленого у справі рішення. Підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної та касаційної скарг слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87,88 ЗУ "Про нотаріат", п.п.2.1, 2.2, 3.2, 3.5 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файнес Сервіс" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Понесені відповідачем витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної та касаційної скарг слід віднести на його рахунок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.