ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» листопада 2019 року

м. Харків

справа № 2024/10218/2012

провадження 22ц/818/4713/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хорошевського О.М.., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 29 січня 2013 року ухвалене суддею Грінчук О.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на підставі договору дарування від 09.11.2001р. та договору купівлі-продажу від 09.11.2001р. на праві приватної власності належить 174/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з належною частиною АДРЕСА_2 .

Відповідно до цих договорів на земельній ділянці площею 1039 кв.м. розташовано житловий будинок літера «А-1», цегляний, житловою площею 86,8кв.м. з надвірними спорудами, а саме: сараї-літери «В»,«Д», літні кухні-літери «Б»,«Ж», навіси-літери «К»,«Л», льох-літера «З», гараж-літера «И», вбиральні літери «Г»,«Е», загорожа №1-7, замощення І.

Зазначила, що цей будинок розташований на земельній ділянці площею 1039 кв. м., яка на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Харкова від 10.08.1955 року про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами (для отримання права користування земельними ділянками) передана у користування.

В житловому будинку під літерою «А-1», нею за особисті кошти було самовільно переобладнано приміщення 1-1 розміром 3,13м.х1,64м,- загальною площею 5,0кв.м., а саме з кухні в санвузол, побудовано приміщення 2-7 розміром 3,66м.*3,18м,- загальною площею 11,6кв.м., яке приєднується до житлового будинку та є санвузлом, приміщення «Ам» - мансарда з кімнатами: жила кімната 1-6 розміром 7,20м.*4,40м.*2,60м. - загальною площею 38,6кв.м.; жила кімната 1- 7 розміром 3,85м.*6,80м. - загальною площею 22,6кв.м.; тренажерний зал 2-8 розміром 11,54м. *5,73м. - загальною площею 62,2кв.м.

Під час здійснення самовільних будівель права та охоронювані інтереси інших осіб порушено не було, про що свідчить відсутність будь-яких заяв або скарг з цього приводу.

Згідно до технічного висновку, всі основні конструкції будівлі по АДРЕСА_2 знаходяться у задовільному технічному стані і придатні до подальшої експлуатації за призначенням, відповідають вимогам діючого законодавства будівельним, пожежним та санітарним нормам. На замовлення позивача КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» здійснило обстеження самовільно побудованих та переобладнаних приміщень, виготовило технічний паспорт, згідно якого домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , складається з: житлового будинку літер. «А-1», житловою площею 145,1 м.2 та надвірних будівель.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.11.2012 року встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_2 , а саме договір дарування АЕЕ №227523 від 09.11.2001 року та договір купівлі - продажу АЕЕ № 227524 від 09.11.2001 року, посвідчені 09 листопада 2001 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д., на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 29 січня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно переобладнане приміщення 1-1 розміром 3,13м*1,64м. загальною площею 5.0 кв.м., а саме: санвузол, побудоване приміщення розміром 3,66м. х 3,18 м. - загальною площею 11,6 кв.м., яке приєднується до житлового будинку, приміщення «Ам» - мансарда з кімнатами: житлова кімната 1-6 розміром 7,20м. х 4,40м. х 2 загальною площею 38,6 кв.м.; жила кімната 1-7 розміром 3,85м. х 6,80м. - загальною площею 22, і тренажерний зал 2-8 розміром 11,54м. х 5,73 м. - загальною площею 62,2 кв.м., що є частиною житлової будівлі «А-1» та входять до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не звернув увагу на те, що вирішення спору порушить майнові права третьої особи як власника 42/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_2 Зазначена частина будинку належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2003 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. зареєстрований в реєстрі за №5037.

Ніяких процесуальних документів від суду першої інстанції він не отримував, заяв та відзивів не надавав.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що самочинне будівництво, яке здійснено позивачем, не порушує прав інших осіб, тому це є підставою для визнання права власності за позивачем.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 листопада 2001 року між ОСОБА_4 , що діє від імені свого неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність 116/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 1039 кв.м.. Цей житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 86,8 кв. м., та надвірні будівлі - сарай літ. «В,Д», літні кухні літ. «Б», «Ж», навіс літ. «К», «Л»,, льох літ. «З», гараж літ. «И», вбиральні літ. «Г», «Е», загорожа №1-7, замощення - І. (а.с.10).

09 листопада 2001 року за договором дарування ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар 58/300 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 86,8 кв. м., та надвірні будівлі - сарай літ. «В,Д», літні кухні літ. «Б», «Ж», навіс літ. «К», «Л»,, льох літ. «З», гараж літ. «И», вбиральні літ. «Г», «Е», загорожа №1-7, замощення І (а.с.11).

Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 10 серпня 1955 року вирішено зареєструвати за землекористувачами земельні ділянки у визначених розмірах, а саме: АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 , площа 271 кв.м. (а. с. 18).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.11.2012 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано свідоцтво про розірвання шлюбу від 21.11.2995 року серія НОМЕР_1 виданого Зміївським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської області на ім`я ОСОБА_3 , а також договір дарування АЕЕ №227523 від 09.11.2001 року та договір купівлі продажу АЕЕ №227524 від 09.11.2001 року посвідчені 09.11.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. на ім`я ОСОБА_3 , належними ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На замовлення позивача, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження самовільно побудованих та переобладнаних приміщень, виготовилено технічний паспорт домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку літера «А-1», житловою площею 145,1 м.2 та надвірних будівель, та є самочинно збудованим приміщенням.

Згідно технічного висновку виконаного ООО «Харьковреконструкция» про стан будівельних конструкцій та можливості збереження самовільно побудованих будівель до будівлі по АДРЕСА_1 , всі основні конструкції знаходяться у задовільному технічному стані і до подальшої експлуатації за призначенням, відповідають вимогам діючого законодавства, пожежним та санітарним нормам та придатні до їх використання та збереження.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За правилами частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частини перша, друга статті 376 ЦК України).

При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, оскільки здійснено без належного дозволу та належно затвердженого проекту дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до компетентного органу для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні дані щодо звернення ОСОБА_1 до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованого житлового будинку, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Матеріали справи свідчать про те, що спір розглянуто за відсутності ОСОБА_2 який є співвласником буд. АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу від 13.09.2003 року та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.133,134).

Крім того, позивачем не дотримано встановлених правил введення у експлуатацію об`єкту самочинного будівництва, заперечення співвласника будинку свідчать про порушення прав особи позивачем.

Вирішуючи спір судом першої інстанції не було з`ясовано про визначення співвласниками житлового будинку порядку користування земельною ділянкою, хто саме із співвласників користується земельною ділянкою на якій здійснено добудови, чи порушують такі добудови права співвласників.

Отже, суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

У зв`язку із зазначеним вище рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, то на його користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 січня 2013 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.