Дата документу 13.05.2019 Справа № 320/2332/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1662/19 Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна І.О.
Є.У.№ 320/2332/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Громадської організації «Добробут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, утримання будинку і прибудинкової території,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року громадська організація «Добробут» звернулась до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2015 року по 31 січня 2017 року в розмірі 12 167 грн. 10 коп., 3 % річних у розмірі 547 грн. 11 коп., встановленого індексу інфляції у розмірі 3 244 грн. 89 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Громадська організація «Добробут» є власником гуртожитку, в якому в кімнатах 417-420 проживають відповідачі. Комунальні послуги мешканцям гуртожитку надаються відповідними службами міста на підставі договорів, укладених громадською організацією як власником гуртожитку, оплата за послуги здійснюється громадською організацією за тарифами, затвердженими виконавчими органами влади, за загально будинковими приладами обліку. Посилаючись на те, що відповідачі регулярно отримують комунальні послуги, проте відмовляються від внесення платежів на рахунок громадської організації, просила про задоволення позову.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Громадської організації «Добробут» заборгованість за комунальні послуги на утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 12 167,10 грн. інфляційні витрати в розмірі 3 244,89 грн., 3% річних в розмірі 547,11 грн., а всього 15 959,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі проживають у гуртожитку, власником якого є громадська організація «Добробут», регулярно отримують комунальні послуги, проте від їх сплати ухиляються.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зазначають, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, а отже вони не повинні здійснювати будь-які платежі на користь громадської організації. Із наданого позивачем розрахунку неможливо визначитися, за які конкретно послуги здійснено нарахування, за якими тарифами і на яку кількість осіб. Судом не враховано, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 фактично в гуртожитку не проживають, комунальні послуги не отримують. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання протягом 2015-2017р.р. відповідних послуг. Вважають, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу громадська організація «Добробут» зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє відповідачів від обов`язку здійснювати оплату за отримані послуги. Не проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у гуртожитку не звільняє їх від обов`язку зі сплати за теплопостачання і послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Надані позивачем розрахунки заборгованості відповідачами не спростовані. Нарахування плати за послуги здійснено за затвердженими тарифами. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є власниками квартири, розташованої у гуртожитку, власником якого є громадська організація «Добробут». Комунальні послуги мешканцям гуртожитку надаються на підставі договорів, укладених громадською організацією з комунальними службами міста. Громадська організація здійснює розрахунки за отримані послуги у відповідності з умовами договорів за затвердженими в установленому порядку тарифами, понесені витрати розподіляє між мешканцями гуртожитку. Відсутність договору про житлово-комунальні послуги не звільняє відповідачів від обов`язку здійснити оплату за фактично отримані послуги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що Громадська організація «Добробут» є власником гуртожитку, в якому розташована квартира відповідачів. Відповідно до Статуту «Добробут» - це місцева неприбуткова громадська організація, яка об`єднує громадян на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, створена з метою втілення конституційних прав її членів на відокремлене житло. Основними напрямками діяльності є сприяння впровадженню та реалізації заходів, спрямованих на втілення права на відокремлене житло членів Організації в будинку АДРЕСА_1 . Організовувати заходи спрямовані на проведення реконструкції за кошти членів організації під власне окреме житло в будинку по АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

Відповідно до п. 3.1.8 Статуту Громадської організації «Добробут», організація має право: укладати договори, як колективний споживач, на право користування членами Організації комунальними послугами (а.с.12-13).

Між Громадською організацією «Добробут», та комунальними підприємствами (Мелітопольське орендне підприємство теплових мереж, ВАТ «Запоріжжобленерго»), укладені договори на споживання комунальних послуг, у відповідності до яких саме Громадська організація «Добробут» зобов`язана перераховувати на рахунок відповідних підприємств кошти, у відповідності до наданих ними рахунків (а.с.14-20).

Відповідачі на підставі ордеру, виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради, від 28 жовтня 2009 року користувались приміщенням №20 ( кімнатами № 417, 418, 419, 420) та є споживачами жилого-комунальних послуг, які надає Громадська організація «Добробут» (а.с.36-39). У травні 2015 року відповідачі набули право власності на вказані приміщення (а.с.138, 143-145).

Згідно розрахунків нарахувань та оплати за комунальні послуги 2015-2017 року відповідачі мають заборгованість за спожиті комунальні послуги та утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 12 167 грн. 10 коп. (а.с.52,53).

Вказаний розрахунок здійснено за тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, з урахуванням субсидії і періодичних платежів, що здійснювалися відповідачами.

У передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростований і не ос порений.

Установивши, що позивач є власником гуртожитку, в якому розташована квартира відповідачів, і що останні мають заборгованість зі сплати за отримані комунальні послуги, розмір якої підтверджується належними і допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вся сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг і послуг з утримання будинку і прибудинкової території не звільняє споживачів від обов`язку зі сплати послуг, які фактично надавалися позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично в квартирі не проживають, а тому не повинні нести витрати з її утримання, є неспроможними.

Відповідачі як співвласники квартири у відповідності до ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України зобов`язані утримувати належне їм майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не отримували досудової вимоги про сплату заборгованості, не є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачі зобов`язані сплачувати отримані комунальні послуги незалежно від досудового врегулювання спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: