СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр.№ 2/759/5108/19
28 жовтня 2019 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря Семененко В.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Кільбурта В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди,
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що в позасудовому порядку він не може вирішити зазначену справу, оскільки відповідачі відмовляються відшкодовувати завдану йому шкоду. Наголошував, що в результаті ДТП його автомобіль отримав значної шкоди, його дружина, яка перебувала в автомобілі під час ДТП отримала травми, і після всіх цих подій вже майже рік він намагається відносити справедливість і отримати відшкодування завданої шкоди. Позов просив задовольнити в повному обсязі, надав згоду на застосування процедури заочного розгляду справи.
Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, позов просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі до суду не з`явились, повідомлялись належним чином з відповідним роз`ясненням їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с.197, 199-201, 203-206, 211).
Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходили.
Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що 10.11.2018 приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Рено», номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вул. Депутатської, та бул. Вернадського в м. Києві, виїхав на регульоване перехрестя з бул. А. Вернадського на заборонений (червоний) сигнал світлофору та вчинив зіткнення з автомобілем «Сітроен», н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по бул. Вернадського в м. Києві на зелений сигнал світлофора. В результаті зіткнення вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 23).
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держава в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 коп. (а.с. 23).
Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За даними звіту про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Сітроен», н/з НОМЕР_1 № НОМЕР_3 від 06.06.2019, вартість відновлювального ремонту Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 299 917,77 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 275 064, 82 грн. (а.с. 26-73).
За даними звіту №612-19 про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу «Сітроен», н/з НОМЕР_1 , ринкова вартість ремонту Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає НОМЕР_4 , 91 грн.; розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу ремонту Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату оцінки складає 115937, 91 грн. (а.с. 76-93).
Згідно з полісом №АМ/8369472 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом «Рено» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована в ТДВ «Київ Ре» (а.с. 16).
Відповідно до полісу №АМ/1814349 транспортний засіб Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована в Приватному Акціонерному товаристві Страхова компанія «Галицька», з франшизою 1 000, 00 грн (а.с. 17).
12.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ТДВ «СК» «Київ Ре» (а.с. 18).
06.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК» «Київ Ре» з заявою про страхове відшкодування (а.с. 20).
13.11.2018 ОСОБА_2 звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ТДВ «СК» «Київ Ре» (а.с. 21-22).
Відповідно до листа СК «Київ Ре» від 28.02.2019 №138 ОСОБА_1 , повідомлено, що проведеним розслідуванням було встановлено той факт, що водій транспортного засобу «Рено» з номерним знаком НОМЕР_5 ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди 10.11.2018 року не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Рено» з номерним знаком НОМЕР_5 . Тому ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8369472 від 07.11.2018. Неправомірність користування транспортним засобом відповідач обґрунтував тим, що відповідно до п. 5 статті 380 МКУ, водій ОСОБА_2 не мав права користуватися та розпоряджатися т/з, оскільки за інформацією Державної прикордонної служби, ОСОБА_3 не перетинав кордон України на транспортному засобі "Рено" номерний знак НОМЕР_6 . З огляду на викладене, позивачу було відмовлено в здійсненні виплати страхового відшкодування (а.с. 24-25).
В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, п. 2.1 ст. 2 передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Таким чином, з огляду на викладене порядок відшкодування матеріальної шкоди (страхового відшкодування) слід здійснювати в порядку встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В порядку ст. 22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст. 6 Закону)
При настанні страхового випадку страховик, тобто в даному випадку відповідач ТОВ «Страхова компанія «Київ Ре», відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (ст.22.1 Закону).
Згідно з ч.1 ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний транспортний засіб, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП.
В порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий, який має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Позивачем було подано письмову заяву про виплату страхового відшкодування разом із усіма необхідними документами в строки, передбачені чинним законодавством.
Відповідно до п.36.7. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку, чим і скористався позивач.
Крім того, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свою відмову Відповідач посилається на те, що вказана подія не є страховою, оскільки під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Разом з тим, відповідач посилається на п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з якого слідує, що особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;
Відповідно до п. 1.1. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виокремлює осіб відповідальність яких застрахована на перше - страхувальників та друге - інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. При цьому, вимогу щодо правомірності володіння забезпеченим т/з встановлено саме для інших осіб, які не є страхувальниками, таким чином презюмується, що страхувальник є особою, яка застрахована та користується т/з правомірно.
Згідно п. 6 полісу страхування №АМ/8369472 від 07.11.2018 року страхувальником є ОСОБА_2 А відтак, користування та керування т/з зазначеним в полісі, а саме, «Рено» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 є правомірним та законним, а вказана подія являється страховим випадком, оскільки підпадає під вимоги ст.6 Закону.
Відповідно до вимог п.17.3 ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
В свою чергу, вимогами п.1 ч.1.ст.988 ЦКУ, п.1 ч.1 ст.20 «Про страхування» страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування.
Відповідно до ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч2); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).
Зі змісту вказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що відповідальність щодо правильності укладення договору страхування покладається на Страховика, оскільки саме останній зобов`язаний роз`яснити Страхувальнику умови та правила страхування, отримати від Страхувальника інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику тощо.
Разом з тим, Страхувальник укладаючи договір має впевнитись в наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності Страхувальника, вчинити інші дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.
Таким чином, відповідач укладаючи договір страхування №АМ/8369472 від 07.11.2018 року із ОСОБА_2 , щодо забезпечення т/з «Рено» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , який перебував в момент укладення договору на іноземній реєстрації, ознайомившись із свідоцтвом про реєстрацію даного т/з, де власником зазначена інша особа, а не Страхувальник, без витребування від останнього інших документів на підтвердження повноважень, визнав її як належного користувача даного т/з, із усіма необхідними обсягами повноважень щодо вказаного т/з. Адже, в противному випадку, за відсутності належного обсягу повноважень або прямої заборони законом, правилами страхування на укладення даного договору, Страховик мав би відмовити в укладені договору страхування.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач відмовляючи у виплаті страхового відшкодування не зазначає, що страхувальником було умисно неподано або ж подано неправдиву інформацію щодо обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику або ж укладення договору страхування.
Як вбачається із п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймаючи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування зобов`язаний мотивувати своє рішення із посиланням на конкретні норми Закону, зокрема, на підстави встановлені ст. 32 (випадки, коли шкода не відшкодовується) та/або ст. 37 (підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування) Закону 1961-IV.
Таким чином, законом встановлено обов`язок страховика прийняти вмотивоване рішення із посиланням на конкретні норми закону, в протилежному випадку така відмова є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідно приймаючи рішення про відмову у здійснені страхового відшкодування Відповідач зазначає, що відсутні підстави визнавати подію страховим випадком та відповідно відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, при цьому не мотивує належним чином свою відмову, оскільки в ній відсутні посилання на зазначенні вище спеціальні статті, а відтак, така відмова не може вважатись вмотивованою та законною, оскільки прийнята із порушенням норм Закону.
Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.
З огляду на вказану позицію Верховного суду, за відсутності доказів заволодіння застрахованим т/з неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , посилання відповідача на відсутність права на управління т/з у водія ОСОБА_2 на момент ДТП є необґрунтованим.
При цьому, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".
Таким чином, посилання відповідача на порушення водієм ОСОБА_2 митних правил не звільняє його від взятих на себе зобов`язань по договору страхування та не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Щодо суми матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач.
Згідно зі згадуваним звітом №612-19 від 06.06.2019 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Сітроен», н/з НОМЕР_1 складає 299917,77, що є більшою за ринкову вартість транспортного засобу, яка за даними цього ж звіту складає 275064,82грн.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положення ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
З урахуванням викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині вимог позивача до, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що внаслідок ДТП позивачу завдано збитків, розмір яких визначено станом на момент розгляду даної справи в сумі враховуючи, що відповідно до звітів вартість транспортного засобу до ДТП становила 275064, 82 грн, а після ДТП 115937,91 грн, з урахуванням положень 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає доведеним, що позивачу було завдано збитків в розмірі 159126,91 грн.
Відповідно до п. 12.1. ст.12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Щодо позовних вимог відносно стягнення втрат від інфляції, 3% річних та пені слід зазначити про таке.
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.
За змістом статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплати страхувальникові або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Аналогічні за змістом положення передбачені статтею 992 ЦК України.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно, суд вважає встановленим, що ДТП, внаслідок якого автомобіль отримав механічні пошкодження, є страховим випадком, тому відмова відповідача у здійсненні позивачу виплати є незаконною.
У випадку невиконання страховиком обов`язку щодо здійснення регламентної (страхової) виплати, передбаченої договором, у страхувальника виникає право на отримання 3 % річних, інфляційних втрат та пені за невиконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим, з відповідача ТОВ «Страхова компанія «Київ Ре» підлягають стягненню втрати від інфляції в розмірі 1889,91 грн, 3% річних в розмірі 773,00 грн, пені в розмірі 9154,11 грн.
Щодо позовних вимог в частині моральної шкоди слід зазначити про таке.
Відповідно до положень ст. ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При цьому відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як пояснив в судовому засіданні позивач, дії, які призвели до пошкодження автомобіля спричинили моральні збитки - переживання у зв`язку з пошкодженням майна, незручності у пересування, що призвело до порушення звичайного способу життя.
Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачу особою, винною у ДТП.
Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, його душевної рівноваги та морального стану, зважаючи на значні пошкодження транспортного засобу та відмову вирішити питання про поновлення прав позивача в позасудовому порядку, а також, з огляду на відсутність жодних заперечень зі сторони відповідачів, суд вважає за можливе стягнути з саме з винуватця пригоди моральну шкоду, в розмірі 9000,00 грн, відмовивши при цьому в позовних вимогах щодо стягнення моральної шкоди з іншого відповідача ТОВ «Страхова компанія «Київ Ре».
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.23, 979, 1167 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2-5,11-13,141,,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) моральну шкоду в розмірі 9 000, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1337,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 07.11.2019.
Суддя Ю.В. Войтенко