Справа № 653/2876/19
Провадження № 2-о/653/230/19
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2019 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.,

за участю секретаря Волвенко О.А.

заявника ОСОБА_1

представника зацікавленої особи Риженко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 дату, з якою законодавець пов`язує набуття громадянства України. Заяву мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свободний Амурської області Російської Федерації. У 1986 році він переїхав із матір`ю в с. Суботник Джанкойського району АР Крим на постійне проживання. В 1989 році заявник переїхав до смт. Новоолексіївка Генічеського району, де проживав деякий час та мешкає наразі. Вказує, що в 1993 році він мешкав у Криму, де працював в радгоспі. Також, на підтвердження заяви наголошує, що з 1993 року перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого в них народилось двоє дітей. Наголошує, що через втрату паспорту Радянського Союзу він має труднощі з оформленням громадянства та незважаючи на те, що з 1986 року він мешкає на території України, у видачі паспорта громадянина України йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Представник зацікавленої особи - Управління державної міграційної служби України в Херсонській області Риженко В.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення заяви, з підстав, викладених у письмовій правовій позиції на заяву ОСОБА_1 Пояснив, що факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року документально ніяким чином не підтверджується. Просить суд в задоволенні заяви відмовити.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Свободний, Амурської області, Російської Федерації про, що свідчить копія повторного свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 28 серпня 1984 року. З копії вказаного свідоцтва про народження також вбачається відмітка, що ОСОБА_1 видавався паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 від 19 вересня 1984 року, виданого Серишевським районним відділом внутрішніх справ Амурської області.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області із заявою про видачу паспорта замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР. 13 липня 2019 року міграційною службою було видано довідку, згідно якої за результатами звернення ОСОБА_1 було проведено перевірку, якою встановлено особу заявника, але не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави та рекомендовано звернутися до суду за рішенням, яким підтверджується юридичний факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:заяву про встановлення належності до громадянства України;копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Разом з тим, суд вважає, що ОСОБА_1 не надав переконливих та належних доказів на підтвердження факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, з огляду на наступне.

На підтвердження вимог заяви ОСОБА_1 надано копію довідки від 30 липня 2019 № 3386, виданої Новоолексіївскою селищною радою Генічеського району Херсонської області, згідно до якої ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_1 в період з 1989 року по серпень 1992 року.

Суд погоджується з позицією представника зацікавленої особи про те, що вищевказана довідка не може вважатися належним доказом у справі, оскільки 04 листопада 2019 року Новоолексіївська селищна рада надала відповідь на запит УДМС з інформацією про те, що документально підтвердженої інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в смт. Новоолексіївка немає. Факт проживання підтверджується лише актом обстеження житлових умов від 30 липня 2019 року.

Так, відповідно до акту обстеження житлових умов, складеного депутатом селищної ради ОСОБА_3 . ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_1 в період з 1989 року по серпень 1992 року, офіційно не працював, заробляв сезонними заробітками, в зимовий період до нього приїздила матір ОСОБА_4 , мешканка АР Крим, де і був зареєстрований ОСОБА_1 з серпня 1992 року.

Будучі допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона, являючись депутатом селищної ради склала акт обстеження житлових умов та відомості про проживання ОСОБА_1 в період з 1989 - 1992 роки були записані зі слів сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Разом з тим, пояснила, що у 1989, 1990 роках ОСОБА_1 часом приїзжав та виїжджав з селища, його родина проживала в АР Крим, куди він переїхав у 1993 році.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що ОСОБА_1 приїхав до смт. Новоолексіївка у 1989 році, де постійно проживав по сьогоднішній день та нікуди не виїжджав. В той же час, вказала, шо він у 1989 або у 1993 роках їздив у Крим до матері.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 проживає у смт. Новоолексіївка з 1989 року по теперішній час.

Суд не може прийняти в якості належних доказів покази свідків, оскільки вони є суперечливими щодо відомого їм часу проживання ОСОБА_1 у смт. Новоолексіївка, непослідовними та не узгоджуються між собою та з поясненнями, покладених в основу акту обстеження житлових умов та, відповідно, довідки Новоолексіївської селищної ради від 30 липня 2019 року.

Крім того, відповідно до автобіографії ОСОБА_1 від 06 квітня 2019 року, заявник вказав, що він в 1989 році переїхав до України а саме в с. Суботник Джанкойського районну АР Крим, де працював різноробочим.

Отже, дані про факт переїзду до України, що вказувалися ОСОБА_1 в автобіографії не співпадає з інформацією, викладеною в довідці Новоолексіївської селищної ради.

Слід зазначити, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС, ОСОБА_1 на території Херсонської області зареєстрованим чи знятим з реєстрації, не значиться.

Також, на підтвердження вимог заяви, ОСОБА_1 були надані довідки № 1075 від 12 серпня 2013 року та № 695/02-15 від 12 серпня 2013 року, видані виконавчим комітетом Маслівської сільської ради, Джанкойськоко району, АР Крим, відповідно до яких в ОСОБА_1 проживав на території Маслівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 Джанкойського АДРЕСА_3 АР Крим постійно з 1993 року по дату видачі довідки, а матір заявника - ОСОБА_4 зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою з 04 червня 1986 року та і по дату видачі довідки.

Разом з тим, вказані довідки, як й копія паспорту громадянина України матері заявника з відміткою про реєстрацію її місця проживання, заяви синів ОСОБА_1 та фотокартка родини не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Як зазначалось вище, набуття громадянства України пов`язується із фактом постійного проживання на території України в певний час, в даному випадку, на момент проголошення незалежності України, тому докази, що стосуються періоду з 1993 року не мають відношення до даної справи.

Крім того, суд не приймає до уваги довідки від 05 вересня 2017 року № 194/03-19 та від 07 вересня 2017 року № 1725, виданих Адміністрацією Маслівського сільського поселення щодо періоду з 19 грудня 1994 року по 14 квітня 1996 року, під час якого ОСОБА_1 працював в радгоспі та щодо його проживання за адресою АДРЕСА_2 АР Крим з 2001 року по 2015 рік, оскільки вказані довідки, що були видані органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, тому є недійсними і не створюють правових наслідків (ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, належних та допустимих доказів щодо цього надано не було, у зв`язку із чим, в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 15 листопада 2019 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова