Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 300/840/16-ц

провадження № 61-28751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: державний реєстратор Сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно Воловецького району Закарпатської області, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Воловецького районного нотаріального округу Заяць Світлана Андріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області, у складі судді Софілканич О. А., від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В., Готри Т. Ю., від 15 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного реєстратора Сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно Воловецького району Закарпатської області, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Воловецького районного нотаріального округу Заяць С. А. про скасування державної реєстрації права власності, скасування запису про право власності у Реєстрі прав на нерухоме майно, витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, зобов`язання державного реєстратора вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що21 жовтня 2014 року державним реєстратором Воловецького районного управління юстиції у Закарпатській області було порушено його майнові права шляхом скасування запису про його право власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , а натомість зареєстровано право власності за ОСОБА_4

Такі дії державного реєстратора 08 лютого 2016 року позивачем було оскаржено до Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, яким зроблено висновок та на підставі якого видано наказ № 26/8 від 12 лютого 2016 року про визнання дій державного реєстратора Воловецького районного управління юстиції неправомірними.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену державним реєстратором 21 жовтня 2014 року, індексний номер 28403445, номер запису про право власності 7411992, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15;

- відновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 13318479 від 09 березня 2011 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;

- витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_2 квартиру та майно у ній;

- зобов`язати державного реєстратора зареєструвати право власності ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 не може бути задоволено з огляду на ту обставину, що таке вже скасоване при проведенні реєстрації права власності за новим власником - ОСОБА_2

Державний реєстратор, провівши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 жовтня 2014 року, не порушив вимоги чинного законодавства та прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги у частині скасування державної реєстрації права власності, скасування запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно є необґрунтованими та не доведеними під час розгляду справи.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27 жовтня 2016 року. Правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу квартири від 02 березня 2011 року, за яким позивач був власником квартири, визнаний недійсним на підставі судового рішення, що набрало законної сили 10 серпня 2012 року, і саме з цього моменту за відсутності інших доведених суду передумов позивач не є власником спірної квартири.

Крім того, окреме скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру без визнання недійсним (скасування) правовстановлюючого документу, на підставі якого воно їй належить, є неможливим, як і реєстрація права власності за позивачем на нерухоме майно, яке має іншого власника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Судами не враховано, що незаконні дії державного реєстратора позбавили його права власності на спірну квартиру.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 300/840/16-ц (провадження № 61-28751св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

04 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно Воловецького району Закарпатської області, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Воловецького районного нотаріального округу Заяць С. А. про скасування державної реєстрації права власності, скасування запису про право власності у Реєстрі прав на нерухоме майно, витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, зобов`язання державного реєстратора вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 . була власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21 грудня 2005 року, виданого Воловецькою селищною радою.

На підставі договору купівлі-продажу № 1-110 від 02 березня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори 09 березня 2011 року, право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року (справа № 704/523/2012) договір купівлі-продажу № 1-110 від 02 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , було визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 року змінено рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року, доповнено його резолютивну частину абзацом такого змісту: «Допустити двосторонню реституцію. Відновити право власності на квартиру за ОСОБА_4 , стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 вартість цієї квартири у сумі 38 716,00 грн, а в решті рішення суду залишити без змін».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2012 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана її представником ОСОБА_5 , на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 року.

На підставі цих судових рішень ОСОБА_4 звернулася до реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру.

21 жовтня 2014 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 16640333, а також погашено запис про право власності у Реєстрі прав на нерухоме майно на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року, у зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу недійсним.

Із матеріалів реєстраційної справи № 15 Реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції від 21 жовтня 2014 року убачається, що реєстратором було вчинено дії щодо пошуку відомостей про наявність майна (квартири) в іпотеці, заборони на відчуження. Такі відомості були відсутні.

Державним реєстратором при проведенні державної реєстрації права було долучено до матеріалів реєстраційної справи виконавчий лист від 24 жовтня 2012 року за № 704/523/2012, виданий Воловецьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості квартири у розмірі 38 716, 00 грн.

На підставі цього виконавчого листа заступник начальника відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області 26 жовтня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 02 листопада 2012 року - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_4 , та заборонено його відчужувати.

Встановлено, що станом на 21 жовтня 2014 року (на момент вчинення державним реєстратором реєстрації права на нерухоме майно за ОСОБА_4 ), квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не належала, через що не могла бути об`єктом заборони відчуження, накладеного постановою державного виконавця від 02 листопада 2012 року.

Відповідно до висновків комісії начальником Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Натуркач Р. П. видано наказ від 12 лютого 2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а дії державного реєстратора визнано неправомірними.

Неправомірність дій полягала в тому, що державним реєстратором на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, мало бути звернуто увагу на наявність факту виконання умов, які були передбачені рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 року про стягнення вартості квартири з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , та перевірено наявність обтяження стосовно майна.

22 травня 2015 року ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_1 , яка діяла на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року (справа № 300/858/15-ц) скасовано рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , в якому він просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року залишено без змін.

22 вересня 2016 року ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_6 27 жовтня 2016 року подарувала ОСОБА_2 зазначену квартиру.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27 жовтня 2016 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року (справа № 807/203/16), відмовлено Кураху М. М. (державний реєстратор) у задоволенні позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Натуркач Р. П., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та скасування наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 12 лютого 2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 ».

Вказані судові рішення були оскаржені до Вищого адміністративного суду України.

У справі № 807/203/16 судами встановлено, що на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , державним реєстратором Курахом М. М. мало бути звернуто увагу на наявність відкритого виконавчого провадження на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 року, яким було допущено двосторонню реституцію та прийнято рішення про стягнення вартості вказаної квартири з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у сумі 38 716, 00 грн.

У межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та застосовано захід примусового виконання рішення у виді стягнення з пенсії боржника ОСОБА_4 у розмірі 20% з усіх видів заробітку (постанова про звернення стягнення на пенсію боржника від 11 квітня 2013 року ВП № 35126051). Невиконання умов щодо сплати коштів вартості квартири та відсутність підтверджуючого документа є підставою для прийняття рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав на квартиру.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, за змістом частини першої статті 58 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на висновки комісії Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, на підставі яких видано наказ від 12 лютого 2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », та на висновки у справі № 807/203/16, як на преюдиційні, що стали підставою для його позовних вимог.

Відхиляючи доводи заявника, місцевий суд зазначив про те, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі № 807/203/16 оскаржені до суду касаційної інстанції.

Оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 807/203/16 вказані судові рішення не можуть бути доказом у розумінні частини третьої статті 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями частини п`ятої статті 254 КАС України передбачено, що ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

За загальним правилом факт оскарження судового рішення апеляційного суду до суду вищої інстанції не відміняє його законної сили. Рішення суду втрачає законну силу лише у разі його скасування.

У справі № 807/203/16 постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі № 807/203/16були оскаржені до Вищого адміністративного суду України. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Однак місцевий суд не врахував, що висновки у справі № 807/203/16є преюдиційними, не з`ясував питання щодо результатів розгляду цієї справи у суді касаційної інстанції та можливості/необхідності зупинення провадження у справі до розгляду справи № 807/203/16.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками місцевого суду, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, не виконав вимоги статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що відомості про результати розгляду справи № 807/203/16 станом на день перегляду справи у суді касаційної інстанції відсутні та беручи до уваги те, що недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, надати мотивовану відповідь на всі основні аргументи сторін.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2017 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська