ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1362/18 Номер провадження 22-ц/814/274/19Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача - адв. ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи: Служби у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації, про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з літа до середини жовтня 2009 року позивач підтримував інтимні стосунки з відповідачем.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народився син, який був записаний як ОСОБА_5. Позивач намагався з'ясувати питання батьківства дитини, проте відповідач повідомила, що батьком сина є її співмешканець.

Вказує, що, на початку 2017 року ОСОБА_4 повідомила його (ОСОБА_2.), що він є батьком її сина ОСОБА_5, а 23.03.2017 року між сторонами було укладено шлюб, та 05.06.2017 року позивач добровільно визнав батьківство над ОСОБА_5 в органах РАЦС, вважаючи себе батьком дитини.

Зазначає також, що, приблизно в березні 2018 року, під час сварки, відповідач повідомила йому, що він не є біологічним батьком її сина ОСОБА_5.

З урахуванням наведеного прохав виключити відомості про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, як батька дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про народження №89 від 14.07.2010 року, внесеного Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі третьої особи: Служби у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації, про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження, відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неправильну оцінку доказів, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, визнаючи себе батьком дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5, позивач не мав жодного сумніву щодо свого батьківства.

Зауважує, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили наявність сталих стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період літа-осені 2009 року, який відповідає моменту зачаття неповнолітнього ОСОБА_5.

Вказує на безпідставність посилання суду на те, що ОСОБА_2 повинен був перед визнанням батьківства зробити тест ДНК, оскільки позивач довіряв своїй дружині, ОСОБА_4, а тому вважав вчинення відповідних дій недоцільним.

Також, зауважує, що сама ОСОБА_4 у заяві про визнання батьківства позивачем від 05.06.2017 року підтверджувала факт того, що ОСОБА_2 є батьком її сина ОСОБА_5.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказувала, що, визнаючи своє батьківство щодо дитини відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_2 достеменно знав, що не є його батьком. Проте, між ними склались теплі стосунки, як у батька з сином, у зв'язку з чим 05.06.2017 року позивач визнав себе батьком малолітнього ОСОБА_5. Наведене підтверджується також первинним свідоцтвом про народження дитини, де по батькові ОСОБА_5 вказано «ОСОБА_5», а не «ОСОБА_5», тобто по батькові зазначено відповідно до імені біологічного батька дитини (колишнього фактичного чоловіка ОСОБА_10).

Зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 прямо стверджували, що позивач достовірно знав, що не є біологічним батьком її дитини, неодноразово це ставало предметом обговорення між ними та позивачем у спільних бесідах, тобто відповідний факт позивачу був відомий. Також, зауважує, що єдиний свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що бачив декілька разів відповідача з ОСОБА_2 разом, чи були між ними якісь стосунки не знає. Зазначав, що позивач говорив йому, що запише сина ОСОБА_4 на себе і хоче виховувати його як рідну дитину.

Вважає, що покази свідків прямо суперечать твердженням позивача, який витлумачив їх на власний розсуд.

Окрім того, вказує, що позивач ніколи не намагався провести відповідне дослідження з метою підтвердження свого батьківства, що, на думку відповідача, підтверджує обізнаність ОСОБА_2 щодо відсутності між ним та сином ОСОБА_5 біологічної спорідненості.

З урахуванням наведеного прохала у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданніпозивач та його представник доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримали та прохали її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача та його представника, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно актового запису №89 в Книзі реєстрації народжень Відділу реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками записано - ОСОБА_10 (батько) та ОСОБА_4 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14.07.2010 року, а.с.62).

У відповідності до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 05.06.2017 року, відомості про батька внесені до Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.07.2010 року ОСОБА_5, у відповідності з вимогами ст.135 СК України, зі слів матері (а.с.63-64).

Відповідно до актового запису №27 складеного Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружились 23 березня 2017 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «ОСОБА_4» (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.03.2017, а.с.9).

Як убачається з копії справи №12/12.3-05.01-43 від 05.06.2017 року про визнання батьківства на гр. ОСОБА_5 встановлено, що на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства, відповідно до ст.126 СК України, внесено зміни до актового запису про народження №89, в тому числі в графу "відомості про батька", в якій зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_2, у зв'язку з чим дитина стала ОСОБА_5 (а.с.57-70).

Внаслідок наведених обставин, Відділом реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області було видано повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 05.06.2017 року, де батьками ОСОБА_5 вказані: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_4 (мати) (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що на момент визнання себе батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2 був достеменно обізнаний, що не є його біологічним батьком.

Такі висновки місцевого суду відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, ч.1 ст.136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно зі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 1, 2, 18, 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Пунктами 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, роз'яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з показань допитаних в суді першої інстанції свідків, зокрема, ОСОБА_12, яким вказувалось, що він є товаришем ОСОБА_2 та в 2009 році декілька разів бачив позивача разом з ОСОБА_4, вони разом проводили час. Чи були між ними в той період інтимні стосунки йому не відомо. Вказував, що ОСОБА_2 говорив йому, що запише ОСОБА_5 на себе і хоче виховувати його як рідну дитину, оскільки є висока ймовірність того, що він є його батьком.

При цьому, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 надали пояснення, що в період з 2007 по 2014 рік ОСОБА_4 проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_14, з яким у них є спільна дитина ОСОБА_5, 2010 року народження.. Їм не відомо про спілкування в 2009 році позивача та відповідача. Вважають, що ОСОБА_2 знав, що він не є батьком ОСОБА_5, оскільки в компанії друзів це питання неодноразово обговорювалось, всім було відомо, що батьком дитини є ОСОБА_14, відповідач на цьому неодноразово наголошувала.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, місцевим судом вірно встановлено, що показаннями допитаних в судовому засіданні свідків підтверджено, що позивач був завідомо обізнаний про походження дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 від іншого чоловіка, при цьому він мав намір створити сім'ю з відповідачем та виховувати її сина, як рідну дитину.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що показаннями свідків підтверджено наявність сталих стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період літа-осені 2009 року, який відповідає моменту зачаття неповнолітнього ОСОБА_5, не відповідає дійсності, оскільки, зокрема, свідок ОСОБА_12 зауважував, що йому достовірно не відомо про відносини сторін в 2009 році, а інші свідки вказували, що їм взагалі не було відомо про стосунки сторін по справі у 2009 році.

При цьому вказаними особами пояснено, що ОСОБА_2 знав, що він не є батьком ОСОБА_5, оскільки в компанії друзів це питання неодноразово обговорювалось, всім було відомо, що батьком дитини є ОСОБА_14, а відповідач на цьому неодноразово наголошувала.

Відтак, місцевим судом вірно зазначено, що ОСОБА_2 знав, що протягом семи років батьком ОСОБА_5 у Свідоцтві про народження дитини була записана інша особа. При цьому позивачем в позові зазначалось, що при його намаганні у 2010 році встановити батьківство ОСОБА_4 вказала, що батьком її сина ОСОБА_5 є її співмешканець - ОСОБА_14

Окрім того, перед подачею спільної заяви про визнання батьківства, позивач не скористався наявним у нього правом на проведення аналізу ДНК щодо встановлення дійсності факту його батьківства відносно сина відповідача ОСОБА_5.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, встановлено, що на момент реєстрації себе батьком дитини позивач знав, що не є її батьком, окрім того, ним не ставилось питання про призначення експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, визнаючи себе батьком дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5, позивач не мав жодного сумніву щодо свого батьківства, а тому не вбачав підстав для проведення експертизи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог позовної заяви, що б унеможливили застосування до даних правовідносин з положень ч.5 ст.136 СК України.

Твердження в апеляційній скарзі стосовно того, що сама ОСОБА_4 у заяві про визнання батьківства позивачем від 05.06.2017 року підтверджувала факт того, що ОСОБА_2 є батьком її сина ОСОБА_5, з урахуванням наявних доказів протилежного, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки дана заява складена на підставі затвердженого зразка як Додаток 3 до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, тобто її форма і зміст є незмінними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова