ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3025/19 Справа № 194/1362/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання майна та встановлення порядку користування житловим приміщенням, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно 9094,86 грн. в рахунок понесених ним витрат на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити наступний порядок користування приміщеннями будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту за реєстраційним № 42-235 від 20.04.2007 року: жилу кімнату № 1-6, площею 12,4 кв.м. виділити у користування йому, жилу кімнату № 1-7, площею 8,9 кв.м. та жилу кімнату № 1-8, площею 13,6 кв.м. виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , залишити у спільному користуванні: тамбур № 1-1, площею 1,9 кв.м., сіни № 1-2, площею 9,1 кв.м., котельню № 1-3, площею 4,4 кв.м., ванну № 1-4, площею 4,8 кв.м., прихожу № 1-5, площею 9,8 кв.м., коридор №1-9, площею 2,1 кв.м., кухню № 1-10, площею 6,9 кв.м., та стягнути на його користь з відповідачів солідарно сплачений ним судовий збір 487,20 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточненої позовної заяви просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 30.01.1971 року по 17.12.2014 року, стягнути на її користь з ОСОБА_2 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер», державний НОМЕР_1 , в сумі 75500 грн.; виділити їй в користування кімнати та господарські споруди АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату, площею 13,5 кв.м., сіни, площею 9,1 кв.м., кухню, площею 6,9 кв.м., В-літню кухню, площею 9,8 кв.м., Д-сарай, площею 3,3 кв.м.; виділити в користування ОСОБА_2 кімнати та господарські споруди в АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату, площею 12,4 кв.м., Б-гараж, площею 19,7 кв.м., оглядову яму, площею 1,7 кв.м., яка є невід`ємною частиною гаража, Л-бесідку, площею 6,6 кв.м., погріб, площею 6,6 кв.м., який є невід`ємною частиною бесідки; виділити ОСОБА_3 кімнати та господарські споруди в АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату, площею 8,64 кв.м., Ж-літній душ, площею 4,1 кв.м., Е-сарай, площею 6,6 кв.м.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1656 (одна тисяча шістсот п`ятдесят шість) грн. 50 коп.

Визначено порядок користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 1-6, площею 12,4 кв.м., ОСОБА_1 житлову кімнату № 1-7, площею 8,9 кв.м., ОСОБА_4 житлову кімнату № 1-8, площею 13,5 кв.м. (згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим Тернівським бюро технічної інвентаризації станом на 20.04.2007 року);

залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 тамбур № 1-4, площею 1,9 кв.м., сіни № 1-2, площею 9,1 кв.м., котельню № 1-3, площею 4,4 кв.м., ванну № 1-4, площею 4,8 кв.м., прихожу № 1-5, площею 9,8 кв.м., коридор № 1-9, площею 2,1 кв.м., кухню № 1-10, площею 6,9 кв.м., В-літню кухню, площею 9,8 кв.м., Д-сарай, площею 3,3 кв.м., Б-гараж, площею 19,7 кв.м., оглядову яму, площею 1,7 кв.м., Л-бесідку, площею 6,6 кв.м., погріб, площею 6,6 кв.м., Ж-літній душ, площею 4,1 кв.м., Е-сарай, площею 6,6 кв.м., (згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим Тернівським бюро технічної інвентаризації станом на 20.04.2007 року).

Також, вказаним рішенням встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 листопада 1980 року по 28 січня 2011 року.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року скасувати в частині вирішення питання поділу майна, щодо питання стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати ідеальні частки автомобіля "Міцубісі Лансер", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 1/2 за ОСОБА_1 та 1/2 за ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 30.01.1971 року по 04.11.1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується штампами про сімейний стан в паспорті ОСОБА_2 /т. 1 а.с. 12/.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 29.01.2011 року по 17 грудня 2014 року також перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний, що підтверджується рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року /т. 1 а.с. 10/.

Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив також на піставі: пояснень свідків, які в сукупності своїх пояснень підтвердили, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період не перебування у шлюбних відносинах проживали разом, вели спільне господарство, вказана обставина підтверджується і наданими у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтва на право власності на житло від 14.12.1998 року, де зазначено, що членами сім`ї ОСОБА_2 є: дружина - ОСОБА_1 та дочка - ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 59/, листа завідуючої державної Тернівської державної нотаріальної контори від 07.11.2014 року № 636/02-47, з якого видно, що 20.12.2005 року від імені ОСОБА_1 зі згоди чоловіка ОСОБА_2 було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку /т. 1 а.с. 88/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 25.03.2006 року Павлоградським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 /т. 1 а.с. 109/.

З пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживаючи спільно без шлюбу, разом в 2005 році продали будинок та придбали автомобіль марки «Міцубісі Лансер» 2005 року випуску.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 2316 від 29.03.2016 року ринкова вартість автомобіля «Міцубісі Лансер», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний (VIN) № НОМЕР_4 , на дату оцінки складає 136590 грн. /т. 1 а.с. 102-112/.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер», суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 вимог про визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю придбаного за час її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю не заявляла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає матеріалам справи та наступним нормам матеріального права.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`ю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поділ автомобіля неможливий без визнання його спільною сумісною власністю.

Підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров