Справа № 303/6593/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 лютого 2018 року (головуючий суддя Камінський С.Е.) за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі.

Вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 належить на праві приватної власності по 1/3 частці кожному нежитлове приміщення № 1 по АДРЕСА_1 .

Право власності виникло у ОСОБА_2 згідно договору дарування від 14.12.2010, у ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 08.05.2009, у ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2005.

Загальна площа цього нежитлового приміщення становить - 65,60 кв.м.

Вказували, що відповідач ОСОБА_1 не користується належною їй часткою у майні з 24.07.2006, гроші за утримання, прибирання прибудинкової території та інші комунальні послуги не платить.

Просили провести поділ нежилого приміщення:

визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . 2 (кабінет) - 23,20 кв.м., прим.3 (кабінет) 9,80 кв.м. прим.5 (вбиральня) - 1,00 кв.м. прим.6 (ванна) - 2,70 кв.м. у нежилому приміщенні приміщенні № 1 на АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 приміщення 7 (кабінет) площею 15,30 кв.м. та закриту лоджію, яка прилягає до приміщення 7 (кабінету) площею 1,60 кв.м. у нежилому приміщенні АДРЕСА_2 ;

залишити у спільній власності та користуванні приміщення 4 (коридор) площею 4,20 кв.м. та 1 (передпокій) 7,80 кв.м.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості її частки. Зустрічний позов мотивовано тим, що виділ частки із спільного майна є неможливим, вона бажає одержати від інших співвласників грошову компенсацію вартості його частки. Зазначала, що середня ринкова вартість нежитлового приміщення в місті Мукачеве становить 500-2000 доларів США за один квадратний метр, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Вайлд Вест» від 30.01.2017 №1. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Приват ЮР ГРУП» від 26.01.2017 ринкова вартість спірного нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , становить 1 100 000,00 грн.

Вказуючи, що вартість її 1/3 частки становить 366 666,00 грн., просила стягнути на свою користь з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 із кожного по 183 333,00 грн. компенсації вартості її частки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 лютого 2018 року у задоволенні як первісного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про поділ нежилого приміщення, так і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за належну їй частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - відмовлено.

На це судове рішення у частині відмови в задоволенні зустрічного позову подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права. Просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її зустрічний позов - задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що на підтвердження її вимог нею надані докази вартості майна, а зазначення у звіті про оцінку майна ТОВ «Приват ЮР ГРУП» від 26.01.2017 ринкової вартості спірного нежитлового приміщення 1 000 100,00 грн. (один мільйон сто гривень) є опискою і правильним слід вважати розмір, який ОСОБА_1 зазначає у зустрічному позові 1 100 000,00 грн. (один мільйон сто тисяч гривень); місцевий суд повинен був за своєю ініціативою призначити експертизу для визначення вартості майна.

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 рішення суду не оскаржували.

Таким чином, апеляційний суд переглядає судове рішення в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення зустрічного позову, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення стосовно первісного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що нежитлове приміщення АДРЕСА_4 на АДРЕСА_1 зареєстроване на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 - 1/3 частка на підставі договору дарування від 14.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачвського МНО Ковач Н.О. за № 3042, ОСОБА_8 1/3 частка на підставі договору дарування від 08.05.2009 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського МНО Машіка О.М. по реєстру № 881, ОСОБА_1 1/3 частка на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2005, посвідченого Мукачівською ДНК по реєстру № 1 737.

Загальна площа приміщення № 1 становить - 65,60 кв.м., а саме прим.1 (передпокій) - 7,80 кв.м., прим.2 (кабінет) 23,20 кв.м., прим.3 (кабінет) - 9,80 кв.м., прим.4 (коридор) - 4,20 кв.м., прим.5 (вбиральня) - 1,00 кв.м., прим.6 (ванна) - 2,70 кв.м., прим.7 (кабінет) 15,30 кв.м., лоджія - 1,60 кв.м.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_1 посилалась на довідку, видану ТОВ «Вайлд Вест» від 30.01.2017 №1, відповідно до якої середня ринкова вартість нежитлового приміщення в місті Мукачеве в 2016 році становить 500-2000 у.о. за один квадратний метр.

Відповідно до звіту про оцінку майна, зробленого ТОВ «Приват ЮР ГРУП» від 26.01.2017, ринкова вартість нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 1 становить 1000100,00 грн. (один мільйон сто) гривень.

Надаючи такий доказ ОСОБА_1 , водночас не визнавала визначену вартість у звіті про оцінку майна від 26.01.2017, вважала її помилково зазначеною, стверджувала про зроблену описку та наполягала на тому, що вартість нежитлового приміщення в дійсності становить 1100000,00 грн. (один мільйон сто тисяч) гривень, яку вона на свій розсуд самостійно зазначає у зустрічному позові. Саме виходячи із такої вартості майна нею заявлено вимогу про стягнення компенсації у розмірі 366666,00 грн. - по 183 333,00 грн. із кожного з відповідачів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не довела достатніми, достовірними доказами заявлені у позові вимоги, зазначивши, що довідка, видана ТОВ «Вайлд Вест» від 30 січня 2017 року за №1, не є достовірним і достатнім доказом у справі, оскільки: містить інформацію станом на 2016 рік, вказує на приблизну вартість нежитлового приміщення у незрозумілій одиниці виміру; відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Приват ЮР ГРУП» від 26 січня 2017 року, ринкова вартість спірного приміщення, а саме нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складає 1000100 грн. (один мільйон сто) гривень, а не 1100000 (один мільйон сто тисяч) гривень, як вказано у зустрічній позовній заяві; ні довідка, видана ТОВ «Вайлд Вест», ні звіт про оцінку майна, проведений ТОВ «Приват ЮР ГРУП» не є висновками експерта про оцінку майна, тому не є достовірними, достатніми доказами у справі

У матеріалах справи наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи № 10-05/17 від 31.05.2017, яка призначалась судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 , згідно якого виділити в натурі 1/3 частку з нежитлових приміщень (нотаріальної контори) за адресою АДРЕСА_3 - технічно неможливо; визначити порядок користування вказаними нежитловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_3 із збереженням функціонального призначення даного приміщення (нотаріальна контора) неможливо (а.с. 109-115 т. 1).

В той же час, суд першої інстанції, маючи сумніви в достовірності наданого ОСОБА_1 звіту про оцінку вартості нежитлового приміщення, та призначаючи за її клопотанням судову будівельно-технічну експертизу щодо можливості виділу в натурі 1/3 частини спірного нежитлового приміщення, не роз`яснив ОСОБА_1 необхідності призначення судової експертизи також і щодо дійсної вартості нежитлового приміщення, та при призначенні у справі судової будівельно-технічної експертизи відповідне питання перед судовим експертом не поставив.

За клопотанням ОСОБА_9 О.В., ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.04.2019 у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно висновку № 16-07/19 судової будівельно-технічної експертизи від 10.07.2019 ринкова вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на час проведення експертизи складає 1 125 204,00 грн. (а.с. 16 24 т. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів компенсацію вартості її частки відповідно до вказаного експертного висновку.

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв`язку з неможливістю виділення її в натурі, та, відповідно, визнання за іншими співвласниками права власності на майно. Тобто, фактично іде мова про спонукання інших співвласників придбати частку позивача у власність.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) приміщення, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу приміщення в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу приміщення відповідно до часток співвласників.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 1622/16834/12 (касаційне провадження N 61-4936св18).

Як зазначалось вище, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10-05/17 від 31.05.2017 виділити в натурі 1/3 частку з нежитлових приміщень (нотаріальної контори) за адресою АДРЕСА_3 - технічно неможливо; визначити порядок користування цими нежитловими приміщеннями із збереженням функціонального приміщення (нотаріальна контора) неможливо.

Отже, можливість виділу частки в натурі та визначення порядку користування спірним приміщенням ставились у залежність від функціонування нотаріальної контори. При цьому, питання про можливість виділу в натурі 1/3 частини з нежитлового приміщення із збереженням функціонального призначення даного приміщення (нотаріальної контори) було поставлено судом перед експертом у такому формулюванні, в якому було запропоновано ОСОБА_1 саме із збереженням функціонального призначення даного приміщення (нотаріальної контори). Інші варіанти поділу приміщення (зокрема, за відсутності у ньому нотаріальної контори) не розглядались, натомість ОСОБА_1 наполягає лише на одержання компенсації вартості своєї частки від інших співвласників.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зазначають, що приватний нотаріус може припинити свою діяльність за вказаною адресою. Також зазначають, що на даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебувають у відпустках по догляду за дітьми, а тому не мають фінансової можливості виплатити кошти, про які просить ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_5 працює в ТОВ «Готель «Ужгород» на посаді менеджера з туризму і перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 15.05.2017 по 28.02.2020 (а.с.42 т.2), а ОСОБА_2 з 15.12.2015 обіймає посаду прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03.10.2018 по 14.05.2021 (а.с.43 т.2).

Наявність у відповідачів нерухомого майна, про що вказує ОСОБА_1 , не свідчить про можливість ОСОБА_5 та ОСОБА_2 сплатити їй по 187534,00 грн. грошової компенсації за її частку. Твердження ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 фактично працює, є припущенням та не підтверджено належними доказами.

Таким чином, питання можливості виділу частки ОСОБА_1 без врахування функціонування нотаріальної контори не досліджувалось, а ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не згодні та не спроможні сплатити відповідну грошову компенсацію ОСОБА_1 , що унеможливлює задоволення позовних вимог останньої.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Резолютивну частину рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 лютого 2018 року щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні змінити в частині правового обґрунтування.

Резолютивну частину рішення щодо вирішення зустрічного позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуюча:

Судді: