РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лященка О.В.

за участю секретаря Баранюк О.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2012 року, який згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 07.08.2016 року було розірвано.

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в них народилась одна дитина, син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Після розірвання шлюбу їх син проживав і продовжує проживати разом з нею, що підтверджено відповідним актом обстеження умов проживання.

На підставі викладеного, просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею.

Крім того, зазначила, що відповідач ОСОБА_2 , разом з ними не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Усної угоди, щодо надання матеріальної допомоги на виховання дитини та сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто.

Просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 31.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 20.11.2019 року.

15.11.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позов визнав частково. У своєму відзиві покликається на те, що визнає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, щодо стягнення аліментів вважає, що позивачем завищено вимоги в цій частині та вони належним чином не вмотивовані. Оскільки ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вважає, що з нього слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частки всіх видів його доходу ( заробітку).

20.11.2019 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог щодо розміру аліментів. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частки всіх видів його доходу ( заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву згідно якої позов визнав повністю, просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 07.08.2016 року було розірвано.

Як стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , згідно даних свідоцтва матір`ю дитини значиться ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що з 2016 року батьки спільно не проживають.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного комісією та затвердженого начальником відділу Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради 03.04.2019 року вбачається, що комісія відвідала за місцем проживання неповнолітню дитину з метою обстеження житлово-побутових умов її проживання в родині. Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою проживають та зареєстровані матір - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 , а також батьки позивача. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови. Взаємовідносини в сім`ї доброзичливі, мати виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, подана ним особисто. Визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, суд з врахуванням матеріального становища сторін та обов`язку відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а обов`язок батьків щодо утримання дітей є однаковим для обох, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню, то з відповідача в користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 768, 40 грн..

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України, на підставі ст. 161 Сімейного Кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , що проживає в АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко