КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Іванюта Т.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 368/820/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М. Савченка С.І. , ,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках за користування позиками, штрафних санкцій в зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24 жовтня 2012 року та 25 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено договори позики на суму 1 330 335 грн (еквівалент 166 500 доларів США) строком до 31 грудня 2012 року та на суму 1 598 000 грн (еквівалент 200 000 доларів США ) строком до 31 грудня 2012 року .

Відповідно до п. 1 договору від 24 жовтня 2012 року позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 1 330 335 (один мільйон триста тридцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень, що за курсом Національного банку України на дату укладення договору становить 166 500 (сто шістдесят тисяч п`ятсот) доларів США ( 1 долар США = 7,99 грн.).

Згідно з п. 1 договору позики від 25 жовтня 2012 року за реєстраційним ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 598 000 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч) гривень , що за курсом Національного банку України на дату укладення договору становить 200 000 (двісті тисяч) доларів США (1 долар США = 7,99 грн.), строком до 31 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 4 обох договорів встановлено відсотки за користування позиками в розмірі 5% щомісячно від загальної суми позики. За договором від 24 жовтня 2012 року ця сума становить 66516 грн (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень; за договором від 25 жовтня 2012 року - 79 900 грн (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30 березня 2016 року між сторонами затверджена мирова угода. За умовами мирової угоди відповідач ОСОБА_2 визнав зобов`язання по сплаті боргу в сумі 7 793 622 грн ( еквівалент 366 500 доларів США) . Крім того зобов`язувався сплатити судові витрати в сумі 3 654 грн, а всього 7 797 276 грн. Згідно умов мирової угоди грошовий еквівалент суми боргу у доларах США розраховується за курсом НБУ ,що існував на момент подання позовної заяви до суду, а саме на рівні 1 долар США = 21 ,265 грн . Встановлено графік погашення боргу .

Пунктом 3 мирової угоди встановлено, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 637 950 грн ( еквівалент 30 000 доларів США ) .

Загальна сума боргу дорівнює 7 155 762,50 грн( еквівалент 336 500 доларів США ).

Як зазначає позивач, мирова угода укладена лише щодо грошових коштів переданих відповідачу у власність, заборгованість по відсотках за користування позиками та штрафні санкції за невиконання договірних зобов`язань з відповідача не стягувались.

Як зазначає позивач сума заборгованості за користування позиками становить 5 206 608 грн , яка складається :

2 362 705,50 грн відсотки за користування позикою від 24 жовтня 2012 року ,

2 843 902,50 грн відсотки за користування позикою від 25 жовтня 2012 року .

Крім того , позивач вважає, що слід стягнути з відповідача інфляційні витрати за час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми , а саме :

За договором позики від 24 жовтня 2012 року - індекс інфляції в сумі 1 862 055,81 грн ,

За договором позики від 25 жовтня 2012 року - індекс інфляції в сумі 2 236 907,30 грн ,

За договором позики від 24 жовтня 2012 року - 3% річних в сумі 192190,76 грн,

За договором позики від 25 жовтня 2012 року - 3% річних в сумі 225675,32 грн.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договорами позики , яка виникла внаслідок несплати відсотків за користування позиками, індексу інфляції та 3% річних за договорами від 24 жовтня 2012 року та від 25 жовтня 2012 року в сумі 9 723 437 ,19 грн , судовий збір сумі 6 890 грн

В подальшому, у листопаді 2016 року позивач подала заяву про зменшення позову ( а.с. 55) . У заяві просила стягнути суму боргу в сумі 7 971 221 ,98 грн ,з яких - нараховані 5% за користування позиками в сумі - 4 392 500,50 грн , індекс інфляції за час прострочення - 3 282 657,48 грн , 3 % річних від простроченої суми 296 062 грн

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернулася до суду із пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з рішення суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову. У скарзі посилалась на ту обставину, що суд неповно з`ясував обставини щодо застосування строків позовної давності за відсутності заяви сторони про застосування такого строку . Крім того на думку апелянта в матеріалах справи наявні детальні розрахунки заборгованості, на які суд не звернув уваги і не дав належної оцінки .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційногосуду мотивоване тим, що позивач не надала суду належних доказів на обґрунтування заявлених вимог.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Справа до розгляду в апеляційному суді призначалась на 05 вересня 2019 року, на 15 жовтня 2019 року, 31 жовтня 2019 року , 14 листопада 2019 року .

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України апеляційним судом сторони повідомлялись про день та час розгляду справи за вказаними в матеріалах справи адресами . Крім того , відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про день та час розгляду справи відповідно до п.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду, розміщеного не пізніше ніж за 10 днів . через повідомлення відповідача за електронною адресою вказаною ним у заяві ( а.с. 185-186, 193-194 - наявна відмітка поштового відділення, про неможливість вручення судової повістки, у зв`язку з тим, що особа не проживає за вказаною адресою, 195 -196, 206). Апеляційним судом застосовані всі можливі способи і засоби зв`язку повідомлення відповідача про день та час розгляду справи. Заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило від відповідача ОСОБА_2 не надходило . До суду апеляційної інстанції відповідач не з`явився , слід зазначити , що жодного разу відповідач не з`явився і до суду першої інстанції , що свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних обов`язків, враховуючи що він обізнаний про наявність даної справи у суді .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, доказів поважності своєї неявки відповідач та його представник суду не надали, тому колегія суддів вважає, що неявка відповідача та його представника не може бути визнана судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтовани

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої доводи тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, відтак підстави для задоволення вимог в судовому порядку відсутні . З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, в той же час частина 3 вказаної норми встановлює, що позовна давність застосовується судом виключно за заявою сторони у спорі, яка зроблена до винесення ним рішення.

Разом з тим , з матеріалів справи вбачається, що жодним з учасників процесу заява про застосування наслідків спливу позовної давності до суду не подавалася. За таких умов правові підстави для відмови у задоволенні позову саме з пілстав пропуску строку позовної у суду першої інстанції були відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав невірного застосування строків позовної давності , крім того , колегія суддів апеляційного суду вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, з інших, не зазначених судом першої інстанції, підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24 жовтня 2012 року та 25 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори позики, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського округу Гуцол А. О. та зареєстровані в реєстрі за реєстраційними номерами 1676 та 1686 (а. с. 7-10).

Відповідно до пункту 1 договору позики від 24 жовтня 2012 року позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 1 330 335 грн, що за курсом Національного Банку України на дату укладення договору становить 166 500,00 доларів США (1 USD = 7,99 грн)на строк до 31 грудня 2012 року .

Згідно з пунктом 1 договору позики від 25 жовтня 2012 року позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 1 598 000 грн, що за курсом Національного Банку України на дату укладення договору становить 200 000 доларів США (1 USD = 7,99 грн), які відповідач зобов`язувався повернути до 31 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 4 обох договорів встановлено відсотки за користування позиками в розмірі 5% щомісячно від загальної суми позики. За договором від 24 жовтня 2012 року ця сума становить 66516 грн (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень; за договором від 25 жовтня 2012 року - 79 900 грн (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень

Даними договорами не встановлено відповідальність за порушення умов повернення кредиту. Згідно з пунктом 6 договорів позикодавець зобов`язаний повернути позикодавцеві позики до 31 грудня 2012 року з правом дострокового погашення.Строк дії договорів сплив 31 грудня 2012 року .

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30 березня 2016 року між сторонами затверджена мирова угода. За умовами мирової угоди відповідач ОСОБА_2 визнав зобов`язання по сплаті боргу в сумі 7 793 622 грн ( еквівалент 366 500 доларів США) . Крім того зобов`язувався сплатити судові витрати в сумі 3 654 грн, а всього 7 797 276 грн . Згідно умов мирової угоди грошовий еквівалент суми боргу у доларах США розраховується за курсом НБУ ,що існував на момент подання позовної заяви до суду , а саме на рівні 1 долар США = 21 ,265 грн . Встановлено графік погашення боргу .

Пунктом 3 мирової угоди встановлено, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 637 950 грн ( еквівалент 30 000 доларів США ) .

Загальна сума боргу дорівнює 7 155 762,50 грн( еквівалент 336 500 доларів США) ( а.с. 11 )

З тексту мирової угоди вбачається, що сторони, укладаючи мирову угоду, встановили розмір боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , порядок та механізм його обрахунку, а також встановили нові строки сплати та розміри чергових платежів. За таких умов сторони встановили нові умови виконання зобов`язань за позикою, що є відмінними від умов, встановлених в первісних договорах. Після підписання сторонами та затвердження судом мирової угоди до виконання підлягають саме умови, встановлені такою угодою, а не первісними договорами.

Як зазначено у постанові касаційного суду, відповідно до пункту 4 ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 30 березня 2016 року, якою затверджено мирову угоду між сторонами, зазначено, що на момент підписання цієї угоди сума основного боргу складає 7 155 672,50 грн, що свідчить про те, що предметом мирової угоди було стягнення основної суми боргу, без врахування відсотків та штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №№ 464/3790/16-ц.

Наявність судового рішення про затвердження мирової угоди щодо порядку стягнення суми основного боргу заборгованості за договорами позики, яке боржник не виконав, є підставою для нарахування сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, та індексу інфляції за час прострочення

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься в ст. 76-81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Як видно із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 стверджувала, що мирова угода затверджена судом стосується лише грошових коштів переданих відповідачу у власність, заборгованість по відсотках за користування позиками та штрафні санкції за невиконання договірних зобов`язань з відповідача не стягувались.

При цьому позивач зазначала ,що сума заборгованості за користування позиками становить 5 206 608 грн , яка складається :

2 362 705,50 грн відсотки за користування позикою від 24 жовтня 2012 року ,

2 843 902,50 грн відсотки за користування позикою від 25 жовтня 2012 року .

Крім того , позивач вважає, що слід стягнути з відповідача інфляційні витрати за час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми , а саме :

За договором позики від 24 жовтня 2012 року - індекс інфляції в сумі 1 862 055,81 грн ,

За договором позики від 25 жовтня 2012 року - індекс інфляції в сумі 2 236 907,30 грн ,

За договором позики від 24 жовтня 2012 року - 3% річних в сумі 192190,76 грн,

За договором позики від 25 жовтня 2012 року - 3% річних в сумі 225675,32 грн .

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договорами позики , яка виникла внаслідок несплати відсотків за користування позиками, індексу інфляції та 3% річних за договорами від 24 жовтня 2012 року та від 25 жовтня 2012 року в сумі 9 723 437 ,19 грн , судовий збір сумі 6 890 грн

В подальшому , у листопаді 2016 року позивач подала заяву про зменшення позову ( а.с. 55) . У заяві просила стягнути суму боргу в сумі 7 971 221 ,98 грн ,з яких - нараховані 5% за користування позиками в сумі - 4 392 500,50 грн , індекс інфляції за час прострочення - 3 282 657,48 грн , 3 % річних від простроченої суми 296 062 грн.

після закінчення строку кредитування або після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту , кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором . У такому випадку права кредитора захищаються статтею 625 ЦК України.( ВП ВС справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року ) .

Враховуючи , що позивач у позові просила стягнути заборгованість у вигляді нарахованих 5% за користування позиками від 24 жовтня 2012 року та від 25 жовтня 2012 року , строк дії яких сплив 31 грудня 2012 року, такі вимоги позивача є безпідставними , і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, тобто ч.5 ст,11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Як встановлено судом першої інстанції, і позивач не заперечує цю обставину , між сторонами затверджено мирову угоду щодо наявних грошових зобов`язань за договорами позики. Мирова угода набрала законної сили.При підписанні мирової угоди сторони встановили як розмір грошового зобов`язання, так і строки та розміри його виконання (погашення боргу). Будь-яких належних і допустимих доказів, що вказана мирова не виконується позивач не надала, і вимоги у зв`язку із невиконанням вказаного судового рішення, а саме стягнення інфляційних втрат і 3% річних не заявляла, а вимоги про стягнення вказаних сум за невиконання договорів позики не підтверджені належними та допустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними і відтак відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про від мову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках за користування позиками, штрафних санкцій в зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 21 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді