Справа №461/7494/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що сторони разом не проживають, в них нема спільного побуту, відповідач не є членом сім`ї позивачів, відтак не має права на користування квартирою. Просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

13 листопада 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що у рішенні суду про розірвання шлюбу не встановлено, подальшого місця проживання спільної з ОСОБА_1 дитини ОСОБА_4 . Вважає, що у випадку визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням будуть порушені права дитини. Стверджує, що вона має право користуватися житлом, як член сім`ї власника, оскільки тривалий час проживала в даній квартирі спільно з позивачем. Також зазначила, що у разі постановлення рішення суду про зняття її з реєстрації, вона буде позбавлена можливості скористатись правом на оформлення соціальної допомоги, стати на облік в центрі зайнятості, оформити ID-картку, проголосувати на місцевих виборах, бути учасником судового процесу, адже реалізація усіх цих прав залежить від реєстрації місця проживання.

Ухвалою судді від 04 жовтня 2019 року було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали спільну заяву, в якій просять проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Доказів про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі до суду не надходило. Тому, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 -26865 від 07 червня 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8127077 /а.с. 19, 20/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки № 2712, виданої 11 вересня 2019 року ЛКП «Цитадель-Центр», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 з 06 травня 2014 року, їх син ОСОБА_4 /а.с. 5/.

05 червня 2018 року за рішенням Галицького районного суду м. Львова, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано /а.с. 10-12/.

Згідно актів, складених комісією ЛКП «Цитадель-Центр» від 02 серпня 2018 р., 03 вересня 2018 р., 04 березня 2019 р., 11 вересня 2019 р., відповідач зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 6-9/.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі є співвласниками житлового приміщення. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач ОСОБА_1 у судовому порядку розірвав шлюб з ОСОБА_3 . Відповідач в жилому приміщенні не проживає понад один рік, про що складені відповідні акти, не веде з позивачем спільне господарство. ОСОБА_3 добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача проти зняття її з реєстрації місця проживання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням здійснюється на підставі встановлення у відповідача - ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, при цьому, суд не вирішує питання про місце проживання дитини у даній справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою.

Оскільки позивачем у позовні не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом в порядку ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова