Дата документу 22.11.2019 Справа № 323/678/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/678/19 Головуючий у 1-й інстанції Плечищева О.В.
Провадження №22-ц/807/3327/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Железняк Лариса Володимирівна на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Оріхівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Оріхівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 є батьком позивачки, який постійно мешкав в с.Таврійське (Кірове) Оріхівського району, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті ОСОБА_5 належало наступне майно:

Земельна ділянка площею 7,7999 га, розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247; земельна ділянка площею 6,7658 га, розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року; земельна ділянка площею 0,1277 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716.

Після смерті батька відкрилася спадщина на вказане майно. Вона, як дочка спадкодавця належить до спадкоємців першої черги. Зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, а прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Оріхівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 77/2015, крім неї до спадкодавців першої черги належать ОСОБА_3 дочка померлого та ОСОБА_2 мати померлого.

Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивачка звернулася до Оріхівської нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і вказано, що спадкоємець ОСОБА_2 надала заповіт, за яким ОСОБА_5 заповів все своє майно їй. Вказаний заповіт посвідчений 07.11.2008 року секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Скубіною О.В.

Позивач зазначає, що вказаний заповіт перешкоджає їй, спадкоємцю за законом першої черги отримати спадщину.

Заповіт від 07.11.2008 року посвідчений особою, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій.

Кіровська сільська рада Оріхівського району не делегувала жодних повноважень виконавчому комітету. Тож, виконавчий комітет мав право виконувати лише власні (самоврядні) повноваження, оскільки в протоколах сесії Таврійської (Кіровської) сільської ради за 2006-2008 рр. рішення про делегування повноважень виконавчому комітету сільської ради або сільському голові відсутні.

Оскільки сільська рада не делегувала жодних повноважень виконавчому комітету, рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 145 від 25.12.2006 року, яким на секретаря виконавчого комітету Скубіна О.В. покладено відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану є незаконним, прийнятим з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень.

21.03.2008 року голова сільської ради виніс розпорядження № 8, відповідно до якого призначив відповідальною особою по вчиненню нотаріальних дій та реєстрації актів громадського стану секретаря сільської ради ОСОБА_6 О.В., а ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», у ст.42 визначає коло повноважень сільського голови. Зі змісту вказаної норми права вбачається, що призначення відповідальної особи по вчиненню нотаріальних дій та реєстрації актів громадянського стану не входить до повноважень сільського голови. Таким чином, зазначене розпорядження сільського голови також є незаконним, прийнятим з перевищенням наданих голові сільської ради повноважень.

З документів Таврійської (Кіровської) сільської ради Оріхівського району Запорізької області та виконавчого комітету Таврійської сільської ради вбачається, що відповідно до рішення сесії п`ятого скликання від 26.04.2006 року за № 6 обрано секретарем Кіровської сільської ради ОСОБА_7 на строк повноважень ради та на неї покладено функції секретаря виконавчого комітету сільської ради. Однак обидві посади ОСОБА_7 не надавали їй право вчиняти нотаріальної дії, в тому числі посвідчувати заповіти. За вказаних обставин заповіт від імені ОСОБА_5 від 07.11.2008 року не відповідає положенням ЦК України, нормам ЗУ «Про нотаріат» та приписам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Ради народних депутатів і тому є недійсним.

Спадкоємець за заповітом відповідач ОСОБА_2 отримала в Оріхівській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_5 , а саме на 5/6 частин житлового будинку, на 5/6 частин земельної ділянки площею 0,1277 га, на 5/6 частин земельної ділянки площею 7,7999 га, на 5/6 частин земельної ділянки площею 6, 7658 га, про отримання яких позивач дізналася з матеріалів цивільної справи за її позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним у зв`язку з тим, що на її думку заповідач не підписував складений від його імені заповіт. Провадження у зазначеній справі було відкрито ухвалою від 21.11.2017 року. 04.12.2017 року вона заявила клопотання про витребування з Оріхівської державної нотаріальної контори спадкової справи після смерті ОСОБА_5 . Після надходження документів до суду, в лютому 2018 року дізналась про оформлення відповідачем спадщини на її ім`я. За цих обставин позивачка вважає, що не пропустила строк позовної давності для оскарження вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Оріхівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 Л.Я.

Оскільки після смерті ОСОБА_5 є три спадкоємці за законом, а саме, вона, як донька померлого, відповідач ОСОБА_2 мати померлого та третя особа ОСОБА_3 дочка померлого і позивачка не може отримати у позасудовому порядку свідоцтво про право на спадщину на належне їй спадкове майно, вважає, що за нею належить визнати в судовому порядку право особистої приватної власності на спадкове майно на 1/3 частини в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене просила суд: визнати недійсним заповіт, посвідчений 07.11.2008 року секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Скубіною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 496 за змістом якого ОСОБА_5 заповідає належне йому майно ОСОБА_2 ;

визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 730, видане 29.09.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області Гармаш ОСОБА_9 Яківні на 5/6 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 472, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 на 5/6 частин земельної ділянки площею 0.1277 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 471, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області Гармаш Л.Я. на 5/6 частин земельної ділянки площею 7,7999 га на території Таврійської сільської ради;

визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 473, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області Гармаш Л.Я. на 5/6 частин земельної ділянки площею 6,7658 га на території Таврійської сільської ради;

визнати за позивачкою право особистої приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частку земельної ділянки площею 6,7658 га, 1/3 частки земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташовані на території Таврійської сільської ради та на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1277 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки сторонами доказів, порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав оцінки положенням статті 38 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якою до відання виконавчих органів сільських, селищних рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження; делеговані повноваження. До делегованих, виконавчим органам сільських, селищних, міських рад відповідно до пп 5 п. б) ст. 38 Закону належать вчинення нотаріальної дії з питань, віднесених законом до їх віддання, реєстрація актів громадського стану. Проте, Кіровська сільська рада Оріхівського району Запорізької області не делегувала жодних повноважень виконавчому комітету. Рішення про делегування повноважень виконавчого комітету сільської ради або сільському голові відсутні. Тож виконавчий комітет мав право виконувати лише власні (самоврядні) повноваження, передбачені п.а) ст. 38 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні». Жоден Закон України, в тому й числі, ні Закону України « Про нотаріат», ні Закон України « Про місцеве самоврядування в Україні» не делегував виконавчому комітету сільської ради повноваження самостійно приймати рішення про покладення на певну посадову особу виконавчого комітету повноважень по вчиненню нотаріальних дій. Отже, рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 145 від 25.12.2006 року, яким на секретаря виконавчого комітету Скубіну О.В. покладено відповідальність за вчинення нотаріальних дій є незаконним, прийнятим з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що виконавчий комітет Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області своїм рішенням № 145 від 25.12.2006 року правомірно поклав на секретаря виконавчого комітету Скубіну О.В. відповідальність за вчинення нотаріальних дій в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області. За вказаних обставин заповіт від імені ОСОБА_5 від 07.11.2008 року не відповідає положенням Цивільного Кодексу України, нормам Закону України « Про нотаріат» та приписам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України і тому є недійсним. У зв`язку з недійсністю заповіту, видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом також є недійсними, тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/3 частку спадкового майна за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до п. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадського стану, у свою чергу, у відповідності до рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 145 від 25 грудня 2006 року відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, де відсутній нотаріус, було покладено на секретаря виконавчого комітету Скубіну О.В., що відповідає положенням ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України « Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що секретар виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Скубіна О.В. була уповноваженою особою на вчинення нотаріальних дій, тому й не має підстав для визнання заповіту недійсним, визнання недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнання за позивачкою права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

З цим висновком суду колегія суддів погоджується.

Судом установлено, що 11 листопада 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Скубіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 496, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своїй матері ОСОБА_2 ( а.с. 12).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторне свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року), про що зроблений відповідний актовий запис № 63 ( а.с. 11).

Після його смерті відкрилась спадщина яка складається із: земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247; земельної ділянки площею 6,7658 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року; земельної ділянки площею 0,1277 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716.

Оріхівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справи № 77/2015, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40034321 від 01.04.2015 року.

До спадкоємців першої черги, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 належить дочка померлого позивачка ОСОБА_4 , дочка померлого ОСОБА_3 , а також мати померлого ОСОБА_2

ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не проживала зі спадкодавцем. Прийняла спадщину відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_2 у встановлені ст. 1270 ЦК України строки звернулася до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець за заповітом, і отримала: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: на 5/6 часток земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247; свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії НАН № 497779 від 14 липня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 471, на 5/6 часток земельної ділянки площею 0,1277 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716; свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії НАН № 497780 від 14 липня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 472, на 5/6 часток земельної ділянки площею 6,7658 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014; свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії НАР № 203021 від 29 вересня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 730, на 5/6 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року (а.с. 14-17).

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 504617 виданої 05.11.2013 року, позивачка по справі ОСОБА_4 є інвалідом ІІ-ї групи ( а.с. 9), а тому згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України спадкує незалежно від змісту заповіту від 07.11.2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 496, половину частки, яка належала б кожному з них ( неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки) у разі спадкування за законом, тобто 1/6 частину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на 1/6 частину спадкового майна (обов`язкової частки ОСОБА_4 ) свідоцтва про право власності на спадщину не видавалися.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст.1251 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Стаття 1 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) містить визначення, що делеговані повноваження це повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

В силу положень ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

За змістом п. а) ч. 1 та п.б) ч. 1 ст. 38 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до віддання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні ( самоврядні) повноваження та делеговані повноваження.

За змістом пп. 5 п. "б" ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Виконавчим органом сільської ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень (частина перша статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Положеннями ч. 6 та ч. 8 ст. 59 зазначеного вище Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Пунктом 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року (в редакції на час посвідчення заповіту) визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Мін`юсту від 25 серпня 1994 року № 22/5 з подальшими змінами і доповненнями (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Радах народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» у виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради, а згідно ч. 4 ст. 50 зазначеного закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Тобто законодавець даною нормою дозволяє в одній посадовій особі одночасно суміщати секретаря сільської ради та секретаря виконавчого комітету сільської ради.

Рішенням першої сесії п`ятого скликання Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 26.04.2006 року секретарем Кіровської сільської ради обрано ОСОБА_10 .В ОСОБА_11 і цим же рішенням на неї покладено функції секретаря виконавчого комітету сільської ради, що не суперечить положенням ст. ст. 50, 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( а.с. 18).

Виходячи з вищезазначених положень нормативних актів виконавчий комітет сільської ради виконує делеговані йому пп. 5 п. "б" ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 37 Закону України «Про нотаріат» повноваження по вчиненню нотаріальних дій шляхом прийняття рішення по визначенню посадової особи виконавчого комітету, відповідальної за такі дії.

Таким чином, вирішальне значення має з`ясування питання прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення про покладення на певну особу виконавчого комітету обов`язків (надання повноважень) вчинення нотаріальних дій.

Рішенням виконавчого комітету Кіровської сільської ради № 145 від 25.12.2006 року відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану покладено на секретаря виконавчого комітету Скубіну О.В. ( а.с. 19).

Зі змісту листа Таврійської сільської ради за № 01-20/0302 від 15.02.2019 року вбачається, що у період з 25.12.2006 року по 21.02.2019 року перепризначення секретаря сільської ради Скубіної О.В. не відбулося, а вчинення нотаріальних дій та реєстрація актів цивільного стану в цей період проводилося нею на підставі повноважень, наданих їй рішенням виконавчого комітету Кіровської сільської ради № 145 від 25.12.2006 року (а.с 20).

В сільському населеному пункті, в якому проживав спадкодавець ОСОБА_5 , а саме в с. Кірове ( після перейменування с. Таврійське) Оріхівського району Запорізької області немає нотаріуса, а відтак його заповіт міг бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, в даному випадку секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Скубіною О.В., що й було нею зроблено, підтвердженням чого є прийнятий до виконання нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області заповіт Гармаш О.О. від 07.11.2008 року, зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 496.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виключно виконавчий комітет Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області мав повноваження покласти на посадову особу цього органу місцевого самоврядування функції щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчення заповітів.

Крім того, слід зазначити, що нормами ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції на час посвідчення заповіту визначено виключний перелік питань, які вирішуються на пленарних засіданнях селищної ради, до даних питань не входить вирішення питань щодо повноважень на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до відання органів місцевого самоврядування.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий комітет Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області не міг ухвалювати рішення про покладення на певну посадову особу цього органу місцевого самоврядування повноважень по вчиненню нотаріальних дій за відсутності делегування необхідних повноважень Кіровською сільською радою на відповідній сесії, не заслуговують на увагу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, враховуючи, що право на здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади у сфері вчинення певних нотаріальних дій в сільській місцевості віднесено Законом до компетенції виконавчого комітету сільської ради, а також, що секретарем сільської ради на пленарному засіданні (рішення сесії 5 скликання від 26 квітня 2006 року № 6 ) обрано ОСОБА_7 , на яку цим же рішенням також покладені функції секретаря виконавчого комітету сільської ради, а також, що рішенням виконавчого комітету Кіровської сільської ради № 145 від 25.12.2006 року відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану покладено на секретаря виконавчого комітету Скубіну О.В, дійшов правильного висновку про те, що секретар виконавчого комітету сільської ради Скубіна О.В. була уповноваженою особою на вчинення нотаріальних дій, а тому суд дійшов вірного висновку про те, що позивачкою не доведено тих обставин недійсності заповіту від 07.11.2008 року року, на які посилалася остання в обґрунтування заявленої позовної вимоги, зокрема про посвідчення оспорюваного заповіту особою, яка не мала на те повноважень.

Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним оспорюваного заповіту, тому прийшов до вірного висновку, що не має й підстав для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнання за позивачкою права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного заповіту.

Встановивши відповідні фактичні обставини, суд першої інстанції у цілому правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, також вірно зазначив, що з урахуванням положень ст. 1241 ЦК України обов`язкова частка позивачки, як інваліда другої групи незалежно від змісту заповіту становить 1/6 частки спадкового майна. Одночасно апеляційний суд визнає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що навіть у випадку визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину, розмір частки, що спадкується за законом не зміниться, оскільки як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дві його дочки позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_2 , а відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому за відсутності заповіту, або визнання його недійсним кожний із спадкоємців першої черги за законом спадкував би 1/3 частки спадкового майна за умови прийняття ними спадщини відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269 ЦК України.

Проте, враховуючи, що цей недолік рішення не впливає на правильність прийнятого рішення у справі і воно не може бути скасованим лише з формальних міркувань, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги остаточних висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Підстав для зміни розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 22 листопада 2019 року.

Головуючий судя -доповідачСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.