Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 736/85/18-ц

провадження № 61-40124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року у складі судді Кутового Ю. С. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок із господарськими будівлями на АДРЕСА_1 і; земельна ділянка (рілля пай № НОМЕР_1 ) площею 2,75 га, кадастровий номер :01:001:0453, право власності на яку виникло згідно з державним актом від 19 жовтня 2004 року серії ЧН № 000362, виданого на підставі розпорядження Куликівської районної державної адміністрації від 07 жовтня 2004 року № 355 і зареєстрованої у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 73; земельна ділянка (кормові угіддя пай № НОМЕР_2 ) площею 1,04 га, кадастровий номер :02:001:0462, право власності на яку виникло згідно з державним актом від 19 жовтня 2004 року серії ЧН № 000362, виданого на підставі розпорядження Куликівської районної державної адміністрації від 07 жовтня 2004 року № 355 і зареєстрованої у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі за № 73.

Враховуючи викладене, позивачі просили визнати у порядку спадкування за законом право власності за кожним із них по 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 ; право власності по 1/2 частини земельної ділянки площею 2,75 га, кадастровий номер :01:001:0453, а також право власності по 1/2 частини земельної ділянки площею 1,04 га, кадастровий номер :02:001:0462.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами штучно об`єднано позовні вимоги з метою зміни підсудності справи, оскільки згідно з витребуваною після відкриття провадження у справі судом у порядку частини сьомої статті 81 ЦПК України довідки Корюківського районного підприємства «Рампа» від 26 лютого 2018 року, станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок із господарськими будівлями на АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 листопада 2006 року, тобто не є спадковим майном, яке територіально знаходиться у Корюківському районі м. Чернігова.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі зловживають своїми процесуальними правами, визначеними ЦПК України, які виявилися в необґрунтованому та штучному об`єднанні позовних вимог із метою зміни підсудності справи з Куликівського районного суду на Корюківський районний суд, оскільки з матеріалів позовної заяви та матеріалів справи убачається, що спору щодо будинку немає, а ОСОБА_3 погоджується з вимогами про визнання права власності щодо земельних ділянок. Доводи ОСОБА_3 про порушення права сторін на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є безпідставними, оскільки оскаржуваною ухвалою будь-яке право ОСОБА_3 на справедливий суд не порушено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що вона не подавала клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення остаточного рішення у справі, а отже, суддя-доповідач Бечко Є. М. порушив вимоги частину першу статті 13 та статтю 260 ЦПК України. Розглядаючи її клопотання про звільнення від сплати судового збору суддя-доповідач: Бечко Є. М. перебрав на себе повноваження суду, оскільки у розгляді зазначеного клопотання суддя-учасник колегії Євстафіїв О. К., суддя-учасник колегії Шарапова О. Л. участі не приймали.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Нормативно-правове обґрунтування

Цивільне судочинство - це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя в цивільних справах.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Українита статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 4 частини 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Тобто, зловживанням є переслідування мети зміни територіальної підсудності розгляду справи у спосіб об`єднання позовних вимог або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Із матеріалів справи убачається, і сторонами у справі не заперечується, що майно, яке є предметом цього позову - це земельні ділянки, які знаходяться на території Куликівського району Чернігівської області та житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться на території Корюківського району Чернігівської області.

Установивши, що будинок на АДРЕСА_1 не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки він належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 листопада 2006 року, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України, оскільки позивачами штучно об`єднано позовні вимоги з метою зміни підсудності справи з Куликівського районного суду Чернігівської області на Корюківський районний суд Чернігівської області, так як спору щодо вказаного будинку немає, а вимоги, у частині визнання за позивачами по 1/2 частини земельних ділянок відповідач визнає.

Твердження заявника про те, що вона не подавала клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення остаточного рішення у справі, а отже, суддя-доповідач Бечко Є. М. порушив вимоги частину першу статті 13 та статтю 260 ЦПК України; розглядаючи її клопотання про звільнення від сплати судового збору суддя-доповідач: Бечко Є. М. перебрав на себе повноваження суду, оскільки у розгляді зазначеного клопотання суддя-учасник колегії Євстафіїв О. К., суддя-учасник колегії Шарапова О. Л. участі не приймали, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки процесуальні питання, які виникають до призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції вирішуються суддею-доповідачем.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик