Справа № 703/3490/19
19 листопада 2019 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кирилюк Н.А.
з секретарем Римським Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 21 вересня 2017 року по 16 липня 2019 року працювала продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_2
Оскільки після звільнення повний розрахунок з нею проведено не було, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 9319 грн. 68 коп. невиплаченої заробітної плати, 4288 грн. 90 коп. компенсації за невикористану відпустку та 5000 грн. моральної шкоди.
Крім того, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2019 року по день винесення рішення.
В судове засідання позивач не з`явилась, в направленій на адресу суду заяві просила розглядати справу у її відсутності та позов задоволити в повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, відзиву на позов не направив.
За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задоволити частково з наступних підстав.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач 21 вересня 2017 року була прийнятана посуда продавця непродовольчих товарів в ФОП ОСОБА_2
16 липня 2019 року на підставі наказу № 6 від цієї ж дати її було звільнено з займаної посади за власним бажанням.
Факт перебування позивача у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 підтверджується також трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 21 вересня 2017 року.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ст. 83 КЗпП України у випадку звільнення працівника йому сплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
За клопотанням позивача суд ухвалою від 11 вересня 2019 року витребував у відповідача відомості про розмірі невиплаченої позивачу компенсації за невикористану відпустку та відомості про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати, однак ухвала суду виконана не була.
У відповідності з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Враховуючи наведене, а також те, що відповідач ухилився від подання відповідного доказу без повідомлення причин його неподання, суд вважає за необхідне визнати факт невиплати відповідачем заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку в тому розмірі, що просить позивач.
Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду доказів того, що у порушенні прав позивачки на своєчасне отримання всіх належних їй до виплати сум при звільненні відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача, як працівника, у виникненні становища, яке призвело до затримки у виплаті їй належних до сплати сум.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Позивача було звільнено в липні 2019 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за травень і червень 2019 року.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
У відповідності з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 у травні та червні 2019 року була нарахована заробітна плата у розмірі по 4173 грн.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8. Порядку).
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що середньоденна заробітна плата позивача становить: 8346/40=208 грн. 65 коп., де
8346 - це сукупний розмір отриманої позивачем заробітної плати за 2 місяці, що передують звільненню (4173+4173);
40 - сумарна кількість робочих днів за два місяці, що передують звільненню (22+18).
З 17 липня 2019 року по 18 листопада 2019 року включно число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, становить 87 днів.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідач безоплатно використовував працю позивача, чим було порушено гарантоване статтею 43 Конституції України право особи на оплату праці. Незаконною безоплатною експлуатацією праці позивачу заподіяно душевних переживань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що затримка виплати заробітної плати триває більше трьох місяців.
З наведеного суд робить висновок, що невиплата заробітної плати, а потім і розрахунку при звільненні, позбавила позивача можливості продовжувати звичайний спосіб життя.
В даному випадку суд також керується судовою практикою Європейського Суду з захисту прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про судову практику та виконання рішень Європейського Суду» є нормою права для національних судів.
Так, зокрема, встановивши особу потерпілою у правах, Суд присуджує компенсацію моральної шкоди, суму якої встановлює керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості.
Таким чином, суд вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки було порушено право на вчасне отримання заробітної плати.
Враховуючи характер і тривалість порушень права працівника на оплату праці та одержання розрахунку при звільненні, приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача та матеріальний стан сторін по справі, з урахуванням вимог розумності та справедливості на підставі ст. 237-1 КЗпП України суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 1000 грн.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору та 4000 грн. документально підтверджених витрат на правничу допомогу.
На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 280-282, 352, 354, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_3 ) про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,задовольнити частково.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. витрат на правничу допомогу та 768 грн. 40 коп. судових витрат, а всього 5768 грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Н. А. Кирилюк