ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5289/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2785/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Дорош А.І., Панченко О.О., при секретарі судового засідання: Філоненко О.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року (ухвалене суддею Турченко Т.В., відомості щодо складення повного тексту судового рішенння відсутні) у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 17.05.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахуноктерміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 30,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в зв`язку з чим має заборгованість за кредитом станом на 31.08.2016 року у сумі 26448.58 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредита 6879.35 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 15883.58 грн, заборгованість за пенею та комісією 1950.00 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1235.65 грн - штраф (процентна складова). У звязку з чим, позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26448.58 грнза кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року та судові витрати по справі у розмірі 1378.00 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 17.05.2010 року в розмірі 26 448 грн. 58 коп., та судовий збір в розмірі 1378,00 грн., а всього: 27826 грн. 58 коп.

Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року в задоволенні заяви про скасування заочного рішення відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, необгрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що на момент ухвалення заочного рішення у 2016 році, в матеріалах цієї справи була відсутня інформація про строк дії картки, яка була видана відповідачу на підставі договору б/н від 17.05.2010 р., та банк надав її лише у 2019 році як додаток до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення. Тому вважає, що судом не було враховано строк дії картки та не вирішено питання щодо дотримання позивачем строків позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом.

Вказує, що місцевий суд не врахував, що в анкеті-заяві графа «кредитний ліміт» взагалі не заповнена. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, відповідачем не підписувалися. Також посилається на те, що судом не встановлено, що Витяги з Тарифів та Витяг з Умов, які не підписувалися відповідачем, не містять підтверджень, що ОСОБА_1 розумів, ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи лише заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також доказів того, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі не містили умов, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та їх розмір і порядок нарахування. На підтвердження вказаних обставин апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19).

Отже, на думку апелянта, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що17.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. терміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 30,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2016 року становить 26448,58 грн, і складається із: 6879,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15883,58 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. -штраф (фіксована сума); 1235,65 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, тому дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6879,35 грн.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається, у анкеті-заяві позичальника від 17.05.2010 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена.

Тому, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 17.05.2010 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів взагалі, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.05.2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (22.09.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За наведених обставин підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми пені та штрафів відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами.

Проте, суд першої інстанції при розгляді цієї справи не повно та не об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм неналежну правову оцінку, при цьому дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Так, при подачі позову Банком було сплачено 1378,00 грн судового збору, а відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги 2067,00 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 26%, частка відмовлених вимог становить 74% .

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 358,41 (1378,00*26%) грн.

При цьому з позивача на користь відповідача підлягає до стягненню сума судових витрат, понесених ОСОБА_1 відповідно до частки відмовлених позовних вимог, а саме 1529,37 (2067*73,99%) грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору б/н від 17.05.2010 року в сумі 6879,35 (шість тисяч вісімсот сімдесят девять гривень 35 коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 358,41 (триста пятдесят вісім гривень 41 коп.) грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 1529,37 (одна тисяча пятсот двадцять девять гривень 37 коп.) грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ А.І. Дорош ______________ О.О. Панченко