Справа № 465/7515/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1492/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартинишин М.О. від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Максьонової Галини Валеріївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування запису про право власності на квартиру, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максьоновою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №687 недійсним. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15711590 від 03.08.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого постановлено незаконне рішення. Вказує, що в даному випадку позивачем не зазначено та не доведено фату порушення його прав оскаржуваним договором. Позивач не мав та немає жодного права на квартиру АДРЕСА_1 . Обставини, які б свідчили про ймовірність виникнення у позивача такого права в майбутньому також немає. Звертає увагу, що вона на час продажу квартир АДРЕСА_1 була повноправним власником такої квартири та відповідно, мала право на її відчуження. Тому враховуючи факт укладення у встановленому законом порядку договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на таку зареєстровано законно за відповідачем ОСОБА_4 . В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про незаконність реєстрації за ОСОБА_4 права власності на вищезазначену квартиру, що виключає підстави для скасування запису про право власності на таку квартиру.

В судове засідання окрім позивача та представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також, зокрема, і те, що інтереси відповідачки ОСОБА_1 у судовому засіданні захищала представниця, а від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Клопотання представниці відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що лише 12.11.2019 року до неї звернувся вказаний відповідач за правовою допомогою, колегія суддів вважала необґрунтованим, оскільки справа була призначена у судове засідання 12.11.2019 року заздалегідь. Зокрема, відповідач ОСОБА_4 отримав повідомлення про виклик до суду 31.10.2019 року, тобто майже за два тижні до судового засідання. Жодних доказів про те, що він не мав можливості раніше аніж 12.11.2019 року звернутись до адвоката за наданням правової допомоги представлено не було та навіть доводів щодо цього не наведено. Крім цього, справа була призначена до судового розгляду вдруге та перебуває в суді апеляційної інстанції з травня 2019 року і у згаданого відповідача було достатньо часу до 12.11.2019 року для укладення угоди з адвокатом. Протилежного ним не доведено. Крім цього справа призначалась до судового розгляду вдруге у зв`язку із відкладенням розгляду 22.10.2019 року, про що було відомо вказаному відповідачу. Тому, таке клопотання колегія суддів вважала спрямованим на затягування розгляду справи та таким, що свідчить про зловживання процесуальними правами згаданим відповідачем та відхилила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідачки ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи ( їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 12, 81, 89, 263, ч.1 ст. 133, ч.1 ст. 13, ч.2, ч.4 ст. 82 ЦПК України, ст.ст. 12, 15, 16, 203, 216, 328, ч.1, ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 202, ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України, , ст. 55 Конституції України, п.7,8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та задовольняючи позов, виходив з того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.07.2016 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максьоновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №687. Вищевказана квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року по справі №465/7867/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_6 звільнити квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, ;2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 . Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Львівської області від 25.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 , площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6,2-7,2-8,2-9,2-10,2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б на АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру та гараж відмовити. В решті рішення суду залишено без змін. Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними та не доказуються при розгляді даного спору. Суд вважав, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідач ОСОБА_1 на момент укладення договору не була законним власником даної квартири, а тому не мала права на відчуження такої. Крім цього, рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2016 року є підставою для скасування державної реєстрації речового права, яке виникло на підставі недійсного договору купівлі-продажу. Суд прийшов до висновку, що заперечення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 є необґрунтовані, представником не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діяв в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважав позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

28.12.2017р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , у якому просив:

- визнати договір купівлі-продажу №687 від 30.07.2016 року НАТ 277381 недійсним;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15711590 від 03.08.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 25.07.2017 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Львівської області було скасовано рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. та гараж площею 18,3 кв.м. У зв`язку із скасуванням рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року, яке було правостановлюючим документом права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., тому відповідно договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максьоновою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №687 вважає недійсним, а реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15711590 від 03.08.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає до скасування. Просив позов задоволити.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорено, 30.07.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максьоновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №687. Вищевказана квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2015 року.

Як також вбачається із матерів справи та правильно встановлено судом першої інстанції рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року у справі №465/786/15-ц зобов`язано ОСОБА_6 звільнити квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 .

Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру та гараж відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Вказаним рішенням апеляційного суду, також, встановлено, що визнаючи право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 суд першої інстанції не з`ясував у якому документі наявні відомості щодо таких приміщень. Будь-які належні та допустимі докази про існування квартири АДРЕСА_1 та гаражу, площею 18,3 кв.м на прибудинковій території до цього будинку, в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про визнання права власності на гараж, який розміщеній на земельній ділянці, що є прибудинковою територією, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі в справі власника земельної ділянки, а вирішуючи питання про визнанням права власності на приміщення у двохквартирному будинку, суд першої інстанції не з`ясував, хто є власниками таких та не залучив до участі в справі всіх співвласників як квартири АДРЕСА_4 так і квартири АДРЕСА_5 , вирішивши питання, в тому числі і про їх права та обов`язки. Не вирішувалось питання також і про залучення до участі в справі органу, який надає дозвіл на виконання будівельних робіт Департаменту ДАБІ у Львівській області.

Крім цього, судом апеляційної інстанції у справі №465/7867/15-ц встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року залишено без змін та вступило в законну силу, позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за власні кошти знести самовільну добудову розмірами 3,34х8,90м., 460м.х1,30м. та надбудову розмірами 8,90м.х8,50м., 4,60м.х1,60м. до квартири АДРЕСА_1 , а також самовільно збудовані два цегляні гаражі на прибудинковій території. Прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 привести у попередній стан з відновленням благоустрою.

З даного рішення, також, вбачається, що добудова розмірами 3,34 х 8,90м., 460м. х 1,30м. та надбудова розмірами 8,90м. х 8,50м., 4,60м. х 1,60м. до квартири АДРЕСА_1 , а також два цегляні гаражі на прибудинковій території є самочинним будівництвом.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж, площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_2 , оскільки такі згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року є самочинним будівництвом та підлягають знесенню, а відтак, не можуть бути предметом спору у справі за позовною заявою, поданої позивачем в грудні 2015 року.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідач ОСОБА_1 фактично не була законним власником даної квартири, а тому не мала права на відчуження такої, зважаючи на те, що рішенням суду, зобов`язано демонтувати самочинне будівництво, а також іншим рішенням суду встановлено незаконність набуття права власності на такі об`єкти, оскільки такі є самовільним будівництвом, а також те, що згаданим рішенням встановлено порушення прав позивача, як власника квартири АДРЕСА_6 , оспорюваний договір купівлі-продажу та набуття права власності на спірне майно за ОСОБА_4 , відповідно знову ж впливає та інтереси позивача, як власника квартири АДРЕСА_6 , та такий договір, зважаючи на визнання нечинним набуття права власності попереднім власником на спірне майно, правильно визнано судом недійсним на захист законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Конкретно, як вбачається із згаданих судових рішень та пояснень позивача, чого відповідачами (їх представниками ) не спростовано спірним договором було відчужено згаданий об`єкт (квартиру), у який увійшли і приміщення загального користування, а саме горище загального користування (його частина), співвласником якого є і позивач, як власник однієї із квартир будинку, а крім цього здійсненими добудовами у спірному об`єкті обмежено доступ до електрощитової будинку. Вказане не може не впливати та права та законні інтереси позивача як власника квартири та співвласника спільних приміщень будинку, а також конструктивних елементів, обладнання, тощо.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вказаним правочином.

Крім цього, висновки суду відповідають вимогам ст.ст. 203, 215, 316-319, 321, 325, 328, 331, 346, 382, 383, 386, 391 ЦК України,

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи ж апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра