ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Чернівці

Справа № 724/1753/19

Провадження №22-ц/822/1104/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Повного товариства «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і компанія» заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 746, 89 грн, головуючий у І-й інстанції Руснак А.І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Повного товариства «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і компанія» заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 746, 89 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ПТ «Ломбард «Комод» ОСОБА_2 Олегович і компанія» заборгувало ОСОБА_1 нараховану і невиплачену заробітну плату з січня по березень 2017 року у розмірі 2 746,89 грн. Факт нарахування заробітної плати та невиплати її підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за січень, лютий, березень 2017 року. Зазначена відомість була долучена представником товариства під час розгляду цивільної справи №724/681/17.

Просив стягнути з ПТ ««Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і компанія» на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у сумі 2 746, 89 грн.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про

направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що компенсація за невикористану відпустку не відноситься до заробітної плати, є безпідставним.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України; судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу відповідно до п. 3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заявив вимогу, яка не відповідає п.1 ч.І ст.161 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий

наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116, частини 1 статті 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено,

що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу надав ксерокопію розрахунково-платіжної відомості за період з січня по березень 2017 року, в графі Кінцеве сальдо» якої зазначено розмір 2 746, 89 грн (а.с.9-11).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа ПТ «Ломбард «Комод» ОСОБА_2 Олегович і компанія» від 07 серпня 2019 року №3072, який був адресований ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому зазначено, що товариство вважає вимоги по здійсненню розрахунку по заробітній платі безпідставними та такими, що не підлягають виконанню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наданий заявником доказ щодо розміру заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 746, 89 грн не може вважатися бухгалтерським документом, що підтверджує розмір нарахованої заробітної плати, а також зміст листа підтверджує, що роботодавець не визнає заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Виходячи з викладеного, підстави вважати, що ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу додані достовірні та достатні документи на підтвердження його вимог, відсутні.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (тобто наказне провадження передбачає безспірність вимог) - частина 3 статті 19 ЦПК України.

У наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільноправових відносин.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, у порушення вищевказаних положень закону, дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, та не навів обґрунтованих мотивів для відмови у видачі судового наказу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що мотивувальну частину ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2019 року необхідно змінити з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 374,376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2019 року змінити в мотивувальній частині з підстав, викладених у даній постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк