КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/36561/19

провадження №22-ц/824/14890/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року /суддя Пономаренко Н.В./

у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Вишгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись з вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення. а саме просили встановити, що: ОСОБА_4 є за національністю «Єврейка»; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є за національністю «Єврей»; ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є за національністю «Єврей»; ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_2 ), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , є за національністю « Єврейка ».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у відкриті провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження відмовлено. /а.с. 9-11/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду скасувати, порушити провадження у справі, направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суду.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ст. 315 ЦПК України не містить вичерпного переліку фактів, що можуть встановлюватись в судовому порядку. Вказувала на те, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах, відповідає ст. 24 Конституції України, однак не позбавляє її права встановити факт приналежності до певної національності в судовому порядку. Вважає, що встановлення факту належності до певної національності підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому правових підстав для відмови у відкритті провадження не було.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2019 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла в порядку окремого провадження заява ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Вишгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, як вбачається зі змісту заявлених вимог, заявники просять суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що: ОСОБА_4 є за національністю «Єврейка»; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є за національністю «Єврей»; ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є за національністю «Єврей»; ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_2 ), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , є за національністю «Єврейка».

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 293 ЦПК України про те, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього указу. Вказаний указ втратив чинність на підставі указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, про що також висловлено правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року (справа №398/4017/18, провадження № 14-215цс19).

Таким чином, оскільки встановлення факту належності до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: