РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10359/18

пр. № 2/759/1444/19

16 жовтня 2019 року Святошинський райо нний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час перебування у шлюбі, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.01.1993 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінської райдержадміністрації м. Києва, актовий запис № 60. 24.01.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу сторонами за спільні кошти було набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., вартість якої становить 310000,00 грн., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем по справі ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 ; поділити спільне сумісне майно подружжя, що складається з транспортного засобу марки «Опель» легковий універсал-В, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинити спільну часткову власність на транспортний засіб марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні в розмірі 29111,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.02.1996 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір міни, відповідно до якого ОСОБА_3 поміняла належну їй квартиру площею 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на належну ОСОБА_4 квартиру площею 32,9 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_3 , в наслідок чого у ОСОБА_2 фактично збільшився майновий стан на 10,3 кв.м. за рахунок доплати власних грошових коштів в розмірі 30000000 крб., а тому у відповідності до приписів ст. 62 СК України та п. 23 постанови спірна квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Крім того, в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Опель», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_1 яким користується останній (а.с. 49).

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні стосовно задоволення основного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Надали суду відзив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.01.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінської райдержадміністрації м. Києва, актовий запис № 60 (а.с. 11).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 12).

Відповідно до договору міни від 20.02.1996 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поміняла належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_4 на належну ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 10).

Квартира АДРЕСА_6 належала ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Космос» та реєстраційного посвідчення виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 26.01.1996 року . Крім того, згідно вказаного договору міни ОСОБА_2 в рахунок доплати обміну вищевказаної квартири було доплачено ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30000000,00 крб.

В той же час в матеріалах справи міститься розписка про отримання 04.01.1994 року ОСОБА_1 від колишньої дружини ОСОБА_5 компенсації за половину квартири за адресою: АДРЕСА_7 в розмірі 4800,00 доларів США (а.с. 39).

Вказані докази підтверджують викладені в позові обставини щодо доплатою ОСОБА_1 грошових коштів для доплати за спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Як випливає зі змісту ст. 3 СК, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

З огляду на викладені обставини вбачається, що спірний автомобіль та квартира придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що спірна квартира була придбана останньою з доплатою грошових коштів в розмірі 30000000,00 крб., не спростовує висновків суду, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, враховуючи, що відповідно до ст.65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за основним позовом є такими, що підлягають задоволенню.

Також суд, дійшов висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом є такими, що підлягають частковому задоволенню, в частині поділу спірного автомобіля, а в частині визнання майна особистою приватною власністю не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 74, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 74, ч. 1 ст. 60, 65 , 69, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, ч.1 ст.27, 58-60, 209, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Opel omega 2.01, легковий універсал-В, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишити у спільній частковій власності.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Opel omega 2.01, легковий універсал-В, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишити у спільній частковій власності.

В задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда