Справа № 346/1648/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1312/19
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року в складі судді Пятковського В.І., ухвалене у м. Коломия, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Коломийської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Коломийської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів від 16 травня 1995 року йому було надано у користування земельну ділянку площею 0,0946 га для обслуговування належного йому домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийської міської ради народних депутатів№ 93 від 18 квітня 1996 року йому була передана вказана ділянка у приватну власність, а 13 березня 1997 року - видано державний акт на право приватної власності на землю.

У 2010 році ОСОБА_3 , який є суміжним землекористувачем, розібрав існуючу огорожу між їхніми земельними ділянками та встановив металеву огорожу, змістивши межу в сторону його земельної ділянки, в результаті чого самовільно зайняв 0,0169 га належної йому земельної ділянки.

У липні 2010 року йому стало відомо про те, що рішенням Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року ОСОБА_3 передано у власність 0,0169 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва та видано державний акт на право власності.

Посилаючись на те, що Коломийська міська рада не вправі була передавати у власність частину належної йому земельної ділянки без попереднього припинення його права власності, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 169 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 , визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №202237, скасувати його державну реєстрацію та зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0946 га для обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металічної огорожі на межі їх земельних ділянок та встановлення межі відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 002978 від 13 березня 1997 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не вправі був відмовляти в задоволенні позову на підставі статті 267 ЦК України, оскільки правопорушення відповідачів є триваючими в часі, тому до даного спору позовна давність не застосовується.

Вважає, що судом першої інстанції порушено принцип дії закону в часі, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення Коломийської міської ради №2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року діяла норма статті 268 ЦК України в іншій редакції ніж станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення.

Вказує, що про порушення його права як землевласника, він дізнався тільки восени 2015 року, коли отримав відповідь нотаріуса і почав готувати документи з метою відчуження земельної ділянки.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу та вказало, щоформування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Окрім цього, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки рішенням ради від 16 травня 1995 року № 165 у пункті 9 коректура земельної ділянки по АДРЕСА_1 належним чином не завірена, та не зазначено за рахунок якої земельної ділянки проведено проектне збільшення земельної ділянки ОСОБА_1 . Позивач так і не завершив оформлення всіх правовстановлюючих документів на земельну ділянку та не встановив належним чином межі суміжних земельних ділянок. Спірною земельною ділянкою постійно користувались власники житлового будинку по АДРЕСА_2 і у 2010 році він набув право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку та замінив стару огорожу на нову без зміщення межі, а виключно відповідно до державного акту на право власності на землю. Під час приватизації земельних ділянок ОСОБА_1 власноручно підписував акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не подавали.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлялися, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоч позивач і довів суду, що його право користування спірною земельною ділянкою порушене відповідачем, проте позов задоволенню не підлягає через сплив строку позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду в повній мірі колегія суддів не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в користуванні ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка площею 0,0946 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із рішення Коломийської міської ради № 155 від 16 травня 1995 року та копією схеми коректури земельної ділянки (том 1 а.с. 11, 12).

Згідно із Державним актом про право приватної власності на землю від 13 березня 1997 року серії І НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі рішення Коломийської міської ради від 18 квітня 1996 року № 93 є власником земельної ділянки площею 0,0946 га. Згідно із державним актом, на момент набуття позивачем права власності на земельну ділянку, суміжним землекористувачем по межі від А до Б була ОСОБА_5 (том 1 а.с. 13).

Відповідно до договору дарування від 01 грудня 1998 року ОСОБА_1 отримав в дар незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 15).

На підставі рішення Коломийської міської ради від 07 жовтня 2009 року № 2293-42/2009 ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку площею 0,0169 га для ведення садівництва по АДРЕСА_2 . 08 лютого 2010 року ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237(том 1 а.с. 16, 78).

Встановлено, що у 2010 році ОСОБА_3 звів металеву огорожу між зазначеними земельними ділянками із зміщенням межі в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, останній неодноразово звертався зі скаргами, що стверджується копіями заяв ОСОБА_1 Коломийському міському голові від 25 березня 2010 року, Коломийському МВ УМВС від березня 2010 року, начальнику відділу Держкомзему м. Коломия від травня 2010 року, та відповідями на них.

Відповідно до листа Управління Держкомзему у Івано-Франківській області від 13 липня 2010 року № 07.034-33/235 при уточненні відповідності місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії І-ІФ-№ 002978 фактичним мірам ліній на місцевості встановлена накладка на неї земельної ділянки, яка надана ОСОБА_3 для ведення садівництва згідно державного акту серії ЯИ № 202237 (том 1 а.с. 17).

Згідно з висновком судового експерта Юзвенко Римми від 16 березня2017 року за №222 фактична площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 на місцевості складає 0,0198 га і не відповідає площі 0,0169 га, зазначеній в державному акті на право власності на земельну ділянкувід 08 лютого 2010 року серії ЯИ № 202237, кадастровий номер :08:002:0086, а фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає 0,0748 га і не відповідає площі, зазначеній в державному акті на право приватної власності на землю серії І -ІФ № 002978, яка складає 0,0946 га.

Відповідно до ситуаційного плану земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які знаходяться у їх власності згідно правовстановлюючих документів та фактичного користування ними, встановлено, що альтанка та прибудова до гаражу, побудовані відповідачем, знаходяться на спірній ділянці, яка входить в площу, зазначену в Державному акті ОСОБА_1 (том 1 а.с. 196-203).

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЦК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Встановлено, що у 1996 року ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 0,0946 га на підставі рішення Коломийської міської ради.

У 2009 році Коломийська міська рада передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0169 га, яка частково накладається на площу земельної ділянки ОСОБА_1 , при цьому, в порушення статті 116 ЗК України, без припинення права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.

Таким чином, рішення Коломийської міської ради від 07 жовтня 2009 року № 2293-42/2009 та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237 від 08 лютого 2010 року винесено з порушенням права власності ОСОБА_1 на його земельну ділянку.

Разом з тим, Коломийська міська рада та ОСОБА_3 в ході розгляду спору судом першої інстанції, подали заяви про застосування строків позовної давності (том 2 а.с. 50-51, 52-54)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачі в суді першої інстанції заявили клопотання про застосування позовної давності.

Виходячи з вищенаведеного, у випадку пред`явлення позову відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права внаслідок винесення рішення Коломийської міської ради від 07 жовтня 2009 року № 2293-42/2009 та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237 від 08 лютого 2010 року у 2010 році.

Зокрема, 30 березня 2010 року в інтересах ОСОБА_1 адвокат Філяк П.П. звертався до міського голови м. Коломиї із заявою про видачу копії рішення Коломийської міської ради від 07 жовтня 2009 року (том 1 а.с. 24).

13 липня 2010 року управління Держкомзему у Коломийському районі Івано-Франківської області направило ОСОБА_1 листа у якому повідомило про те, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку площею 0,0169 га в АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237 (том 1 а.с. 17)

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що про оспорюване рішення Коломийської міської ради та державний акт він дійсно дізнався у 2010 році і мав намір звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з цим, він звертався за правовою допомогою, проте передчасна смерть адвоката не дала цього зробити. Однак про поновлення строку позовної давності не просив і не просить, оскільки вважає, що фактично про порушення свого права дізнався у 2015 році, коли не зміг оформити кадастровий номер земельної ділянки.

Таким чином, початок перебігу позовної давності на звернення з позовом до суду про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту у ОСОБА_1 розпочався у 2010 році.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду 18 березня 2016 року, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляв, у задоволенні позову у частині скасування рішення Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянкусерії ЯИ № 202237 слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

В частині позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою також слід відмовити, оскільки така є похідною вимогою від вимог про визнання рішення Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року, незаконним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку за безпідставністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. Зокрема, частинами першою та другою цієї статті передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Громадяни та юридичні особи можуть захистити права на земельні ділянки шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт б) частини третьої статті 152 ЗК України).

Наявність права власності на землю не лише наділяє правами, а і зобов`язує, у тому числі обов`язком не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення позовних вимог триваючим порушенням не заслуговують на увагу, оскільки позивачем заявлено вимоги щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту, до яких застосовується строк позовної давності і як наслідок, вимогу про усунення порушення права.

Щодо тверджень позивача про початок відліку строку давності з 2015 року, з часу, коли він дізнався про неможливість виготовити кадастровий номер, то вони не є обґрунтованими, оскільки з огляду на встановлені у справі обставини про порушення свого права він знав ще у 2010 році, а намір виготовити кадастровий номер чи подарувати земельну ділянку не можна вважати моментом відліку, він свідчить тільки про волевиявлення самого позивача скористатися своїми правами.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з наведених мотивів, оскільки судом першої інстанції відмовлено в позові за строком позовної давності в цілому.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 169 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 , визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237, скасування його державної реєстрації , зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0946 га для обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металічної огорожі на межі їх земельних ділянок та встановити межу відповідно до Державного акту ОСОБА_1 на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 002978 від 13 березня 1997 року. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта