ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/662/19

провадження № 22-ц/4809/1629/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Мурашко С. І.,

за участю секретаря судового засідання: Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року (суддя Краснопольська Л.П.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 13 лютого 2012 року у розмірі 15 380,79 грн., з яких: 4 297,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 428,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 395,93 грн. - пеня за прострочення зобов`язання; 1 050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 708,61 грн. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування вимог зазначено, що 13 лютого 2012 року з ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 13 травня 2019 року виникла заборгованість в сумі 15 380,79 грн., яку і заявлено до стягнення.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 13 лютого 2012 року в сумі 4297,78 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 4297,78 грн. Відмовляючи в задоволенні решти позову, вказав на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та не узгоджено саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої ним та неповернутої банку суми кредитних коштів, що складає 4297,78 грн. Решта вимог позовної заяви судом визнано необґрунтованими із зазначених вище підстав.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року в частині відмови суду у задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту та неустойки. Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за наданим кредитом у розмірі 3428,47 грн. (заборгованості за простроченим тілом кредиту). Вказує, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже, визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, зазначає, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Правова позиція про те, що позичальник частково сплачуючи заборгованість, користуючись кредитними коштами, погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами викладена у постанові ВС від 20 червня 2018 року у справі № 755/4365/16-ц. Вважає необґрунтованим посилання суду на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/170-ц, оскільки відповідач не заперечував будь-яким чином зміст Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком та факт ознайомлення позичальника з їх змістом. Отже, на переконання скаржника, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

25 жовтня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Своїм правом на участь в засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не скористались, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання позивачем і відповідачем судових повісток (а.с. 72-73).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Відповідно до нової редакції статуту позивача, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (рішення єдиного акціонера) від 21 травня 2018 року № 519, було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 60-62).

13 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).

На підставі вказаної анкети-заяви відповідача банком було оформлено карту «Універсальна» та надано позичальнику кредит у розмірі 4 000,00 грн.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підпис позичальника відсутній (а.с. 12-27).

За доводами позивача, відповідач користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення кредитної заборгованості. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 13 травня 2019 року за позичальником рахується заборгованість у розмірі 15 380,79 грн., з яких: 4 297,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 428,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 395,93 грн. - пеня за прострочення зобов`язання, 1 050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 708,61 грн. - штраф (процентна складова).

Вважаючи, що права Банку порушені відповідачем, звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 1-3).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 4297,78 грн. Решту вимог банку суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4297,78 грн. позивачем не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Оскаржуючи судове рішення сторона зазначає, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості відповідача має бути стягнута судом в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За викладених вимог чинного законодавства, правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідача було ознайомлено саме з тими Тарифами, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг позивачем, які були чинними саме на момент підписання позичальником заяви - приєднання, а також з подальшими їх змінами. Так, не доведено, що станом на 13 лютого 2012 року вказані документи містили умови, зокрема, щодо сплати позичальником неустойки (пені, штрафів) у зазначених Банком порядку і розмірах. Разом з тим, підписана позичальником заява-приєднання не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Більш того, немає доказів і отримання коштів в сумі вказаною позикодавцем, але ОСОБА_1 не спростовував суму позики, відзив на позов не подавав чи будь яких заперечень, рішення суду ним не оскаржене.

Колегія суддів погоджується з оцінкою наявних в матеріалах справи доказів, здійсненою судом першої інстанції. Суд обґрунтовано не прийняв до уваги надану позивачем роздруківку із сайту банку, оскільки інформація, що в ній зазначена, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони зобов`язання (банку), яка може вносити і вносить на власний розсуд будь-які зміни в Умови та Правила.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил у тій редакції, яка є найбільш сприятливою для задоволення позову.

До того ж, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 лютого 2012 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, за відсутності доказів того, що сторони у встановленому чинним законодавством порядку погодили умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення позичальником строків виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів.

При цьому, з підстав, зазначених вище, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, за якими позивач вважає часткове погашення відповідачем заборгованості фактичним погодженням останнім Умов та Правил надання банківських послуг. Апеляційним судом враховано також, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом та не містить інформації про призначення сплачених відповідачем платежів, що свідчить про те, що зарахування сплачених позичальником коштів здійснювалось банком на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи наведене, інший висновок суду першої інстанції не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Обґрунтованою вважає колегія суддів також відмову суду першої інстанції у задоволенні вимоги Банку про стягнення з відповідача 3428,47 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Так, колегія суддів зауважує, що заява - приєднання, підписана сторонами 13 лютого 2012 року, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, віднесення банком заборгованості в сумі 3428,47 до простроченої є передчасним, а вимога банку про стягнення такої заборгованості - безпідставною.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції повністю дотримано зазначених вимог процесуального закону та ухвалено законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 4297,78 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

С. І. Мурашко