Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1573/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.

у цивільній справі №295/1573/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів з урахування індексу інфляції на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 69 990,15 грн. В обґрунтування поданого позову зазначала, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві перебував виконавчий лист № 2-7357 від 19.12.2005 року, виданий Богунським районним судом м.Житомира про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 08.06.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.6 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент вчинення дії), з підстави закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Відповідач з лютого 2011 року повністю припинив сплату аліментів. Зазначала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі на утримання дітей, в зв`язку з чим і виникла заборгованість. Тому вважала, що відповідно до ст.625 ЦК заборгованість підлягає стягненню із врахуванням індексу інфляції.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в порушення норм статті 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам та в порушення норм статті 263 ЦПК України не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду з аналогічних спірних правовідносин (Постанова Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 року у справі № 127/8260/17-ц).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 02.11.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 19.12.2005 року у справі №2-7357, було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02.11.1991 року Житомирським міським відділом ЗАГС Житомирської області (актовий запис № 2535).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві перебував виконавчий лист № 2-7357 від 19.12.2005 року, виданий Богунським районним судом м.Житомира про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а з 15.10.2005 року не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно.

08.06.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.6 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент вчинення дії) з підстави закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Заборгованість на момент повноліття становила 130 183,03 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що із заявлених підстав позов задоволенню не підлягає.

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Позивачем, виходячи зі змісту ст.625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

16.05.2018р. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016р. у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016р., та погодилась із висновком, викладеним Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018р. по справі 910/10156/17 щодо можливості застосування положень ст.625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Разом з тим, до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментах, статтею 196 СК України визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів. Тобто, дія ст.625 ЦК України на ці правовідносини не поширюється, оскільки існує спеціальна норма закону, що регулює ці правовідносини.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків за неналежне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованою, оскільки грошове зобов`язання відповідача, а саме обов`язок сплати аліментів на дітей виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст.625 ЦК України не застосовується, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову із заявлених підстав.

Разом з тим, це не перешкоджає позивачці захистити своє право у інший спосіб, передбачений законом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки виходять за межі підстав, з яких було заявлено позов.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: