Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 278/4362/14-ц

провадження № 61-10319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - виконуючий обов`язки Житомирського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері,

відповідачі: Буківська сільська рада Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Житомирського районного суду від 24 травня 2016 року у складі судді Зубчук І. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Матюшенка І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року виконуючий обов`язки Житомирського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом до Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області, про визнання недійсним рішення про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації.

Позов обгрунтований тим, що рішенням 22-ї сесії Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5-го скликання від 28 лютого 2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано безкоштовно громадянину ОСОБА_1 у власність у межах с. Буки на АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Передаючи у власність спірну земельну ділянку, орган місцевого самоврядування порушив вимоги статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та пункту 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, в частині розгляду та затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, а не проекту відведення, як цього вимагає законодавство. Зазначена земельна ділянка до винесення Буківською сільською радою Житомирського району Житомирської області оспорюваного рішення у власність або користування громадянам або юридичним особам не надавалася, а отже, її межі в натурі не визначалися, тому вона не могла бути передана у власність ОСОБА_1 за відсутності проєкту відведення. Рішення про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації стосовно спірної земельної ділянки Буківська сільська рада Житомирського районуЖитомирської області не виносила. Протиправність набуття ОСОБА_1 земельної ділянки у власність підтверджується не лише матеріалами перевірки природоохоронної прокуратури, а й висновком контролюючого органу Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області згідно з листом Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області від 25 липня 2014 року № 03/2984.

З огляду на викладене прокурор просив визнати недійсним рішення 22-ї сесії Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5-го скликання від 28 лютого 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акта серії ЯК № 226802 на право власності ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03375, земельну ділянку площею 0,10 га, вартістю 35 865,50 грн, кадастровий номер 03375:02:001:0252, повернути до земель запасу Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області шляхом складання акта прийому-передачі.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що позивач пропустив строк пред`явлення позову, оскільки про наявність оскаржуваного рішення сільської ради від 28 лютого 2008 року Житомирській міжрайонній прокуратурі було відомо ще в 2009 році. У травні 2009 року прокуратура проводила перевірку дотримання вимог земельного законодавства на території Буківської сільської ради Житомирського району щодо використання ОСОБА_1 земельної ділянки, що підтверджується приписом про усунення порушень земельного законодавства від 12 травня 2009 року (т. 1, а. с. 202). Суд дійшов висновку, що позивачу у травні 2009 року було відомо про отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки на підставі технічної документації, а не проєкту відведення, однак з позовом до суду прокурор звернувся лише у вересні 2014 року, тобто після спливу більше ніж п`яти років з моменту проведеної перевірки стосовно спірної земельної ділянки.

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанцій

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області відхилено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про сплив позовної давності та виходив з того, що доказів на спростування зазначених обставин прокурор не надав. Спірна земельна ділянка до винесення Буківською сільською радою Житомирського району оспорюваного рішення у власність або користування громадянам або юридичним особам не надавалася, а отже, її межі в натурі не визначалися, тому вона не могла бути передана у власність ОСОБА_1 за відсутності проєкту відведення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року заступник прокурора Житомирської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Житомирського районного суду від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року, просить їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

25 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

20 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

28 лютого 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду зупинено касаційне провадження у справі № 278/4362/14-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/9328/15.

23 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі № 278/4362/14-ц .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесувального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішенян справи.

Суди не врахували, що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги, що підтверджується внесеним Житомирським міжрайонним природоохоронним прокурором приписом про усунення порушень земельного законодавства від 12 травня 2009 року № 06ск-09.

Суди при постановленні судових рішень неправильно застосували статтю 268 ЦК України, якою передбачено випадки, на які позовна давність не поширюється.

До 15 січня 2012 року позовна давність не поширювалась, зокрема, на вимоги про визнання незаконним правового акта органу державної влади органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі - Закон № 4176-VI) пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено, чим поширено правила про позовну давність на зазначену категорію вимог.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI з відповідним позовом особа має право звернутися протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки Закон № 4176-VI набрав чинності 15 січня 2012 року, право на звернення до суду з вимогою про визання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, існувало до 15 січня 2015 року.

Суд першої інстанції безпідставно застосував позовну давність до позову прокурора про скасування незаконного рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Також суди не врахували, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з часом проінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності прокурора про вчинення порушення закону та порушення у звязку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Аргументи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Зазначає, що прокурор не обгрунтував належними та допустимими доказами належність спірної земельної ділянки до водного фонду. Посилання, що спір стосується прибережної смуги, не відповідає дійсності, оскільки таких вимог позивач не заявляв і, відповідно, суд не досліджував.

З огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. Отже, застосувавши позовну завність, суди діяли відповідно до законодавства та з урахуванням судової практики.

Позивач не довів, які інтереси держави захищаються цим позовом і чи будуть відновлені інтереси держави у спосіб, який обрала прокуратура.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням 22-ї сесії Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5-го скликання від 28 лютого 2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та передано громадянину ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,10 га в межах АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1, а. с. 15).

На підставі цього рішення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у с. Буки Житомирського району Житомирської області.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 побудував житловий будинок загальною площею 138,1 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, що підтверджується копією свідоцтва про права власності від 04 жовтня 2011 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Буківської сільської ради від 15 вересня 2011 року (т. 1, а. с. 227).

Рішенням Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28 лютого 2008 року ОСОБА_1 земельна ділянка видана на підставі розгляду та затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, а не проєкту відведення.

Спірна земельна ділянка до винесення Буківською сільською радою Житомирського району оспорюваного рішення у власність або користування громадянам або юридичним особам не надавалася, а отже , її межі в натурі (на місцевості) не визначалися, вона не могла бути передана у власність ОСОБА_1 за відсутності проєкту відведення.

Суди встановили, що про існування оскаржуваного рішення сільської ради від 28 лютого 2008 року прокурору було відомо ще у 2009 році, оскільки у травні 2009 року Житомирська міжрайонна природоохоронна прокуратура Житомирської області проводила перевірку додержання вимог земельного законодавства на території Буківської сільської ради Житомирського районну щодо використання ОСОБА_1 . земельної ділянки. За результатами проведеної перевірки прокуратура винесла припис про усунення порушень земельного законодавства від 12 травня 2009 року за № 06ск-09 (т. 1, а. с. 202).

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачу ще у травні 2009 року було відомо про отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки на підставі технічної документації, а не проєкту відведення, однак з позовом до суду прокурор звернувся лише у вересні 2014 року, тобто після спливу більш ніж 5 років з моменту перевірки спірної земельної ділянки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Звернення з позовом прокурор обгрунтував відсутністю повноважень на звернення до суду органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позов обгрунтовано порушенням вимог законодавства, допущених Буківською сільською радою при прийнятті оспорюваного рішення щодо передачі у власність земельної ділянки за відсутності проєкту відведення.

Прокурор зазначав, що згідно з проведеною перевіркою рішення про надання дозволу на виготовлення землевпорядкої документації стосовно спірної земельної ділянки Буківська сільська рада взагалі не виносила.

Звернення до суду у межах позовної давності прокурор обґрунтував

Посилаючись на пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України у редакції, чинній до 15 січня 2012 року, частиною другою пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», прокурор вказував, що звернувся до суду у межах позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи, права якої порушено.

Як у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Вирішуючи питання про дотримання строків звернення до суду за захистом своїх прав, судам належало встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення права держави на спірну земельну ділянку, натомість суди зробили припущення, що про наявність оскаржуваного рішення сільської ради від 28 лютого 2008 року позивачу було відомо ще в 2009 році, оскільки в травні 2009 року Житомирська міжрайонна природоохоронна прокуратура Житомирської області проводила перевірку додержання вимог земельного законодавства на території Буківської сільської ради Житомирського районну щодо використання ОСОБА_1 земельної ділянки. За результатами проведеної перевірки прокуратура винесла припис про усунення порушень земельного законодавства від 12 травня 2009 року за № 06ск-09 (т. 1, а. с. 202).

Однак суди не звернули уваги на сам припис, який стосувався винесення встановленого у АДРЕСА_1 у прибережній захисній смузі річки Тетерів залізобетонного огороження за межі прибережної захисної смуги та приведення земельної ділянки у попередній стан. На час винесення припису у відповідачу було відсутнє право власності на земельну ділянку, яке він оформив у 2014 році.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України суди належним чином не з`ясували, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави із заявлених ним підстав.

Зазначенеузгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 57/9328/15-ц.

Верховний Суд зазначає, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (якщо така встановлена судом), на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

З огляду на викладене, судові рішення не відповідають вимогам законності та обгрунтованості відповідно до статті 263 ЦПК України, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається в суді з 2014 року, проте з урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених мотивів, вважає необхідним скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик