ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5040/14

провадження № 22-ц/4809/1362/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , яка замінена на належного відповідача ОСОБА_3 ,

представник відповідача адвокат Шаповалов Дмитро Володимирович,

треті особи - виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2015 року у складі головуючої судді Кулінки Л. Д.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , яка замінена на її правонаступника (нового власника квартири) ОСОБА_3 (а.с. 138 т. 2), треті особи: виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири

АДРЕСА_1 .

Її сусідка ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно, без отримання будь-яких дозволів відповідних інстанцій та з порушенням будівельних норм, здійснила перебудову належної їй квартири шляхом добудови балкону, що негативно впливає на природне освітлення її помешкання та перешкоджає користуванню прибудинковою територією.

Унаслідок добудови балкону на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , позивач також створила загрозу порушення цілісності та стійкості капітальної стіни будинку.

Посилаючись на наведене, позивач просила усунути перешкоди у користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача за власні кошти привести планування належної їй квартири АДРЕСА_4 до попереднього стану та демонтувати самовільно добудоване приміщення з балконом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили порушення відповідачем при здійсненні перепланування квартири АДРЕСА_4 державних будівельних норм, а також обставин завдання шкоди несучим конструкціям будівлі, з огляду на не виконання судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з не оплатою її вартості, та дозвіл Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 28 січня 2015 року № 212, наданий ОСОБА_2 на переобладнання і перепланування квартири АДРЕСА_4 з будівництвом добудови розмірами 5,6х3,9 м, унаслідок чого загальна площа квартири збільшується на 20,28 кв. м, житлова площа на 16,1 кв. м.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважає, що відповідач здійснила перепланування квартири без жодного дозвільного документа, чим порушила права власника сусідньої квартири у багатоповерховому будинку, вказане перепланування не відповідає вимогам нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки, санітарно-технічним вимоги у частині освітленості приміщення, належного ОСОБА_1 квартири.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Треті особи своїх представників в судове засідання не направили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Шаповалова В. Д., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.7,10 т.1).

Власником суміжної квартири АДРЕСА_4 , станом на дату звернення з позовом до суду, була

ОСОБА_2 , яка самочинно здійснила будівництво прибудови до балкону належної їй квартири, що підтверджується:

- листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області від 17 червня 2013 року № 01-06/399 (а.с.10 т.1), з якого убачається, що власником квартири АДРЕСА_4 , у порушення вимог статті 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проводяться будівельні роботи з реконструкції квартири шляхом добудови приміщення з балконом без реєстрації у єдиному реєстрі дозвільних документів у будівництві декларації про початок виконання підготовчих (будівельних) робіт;

- актами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області від 30 вересня 2013 року №1 291/2013-Кд, від 15 жовтня 2013 року № 1392/2013-Кд, від 18 листопада 2013 року № 1638/2013-Кд за наслідками позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, згідно яких Інспекцією установлено факт порушення забудовником квартири АДРЕСА_4 вимог статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання підготовчих (будівельних) робіт (а.с.45-48 т.1);

- відповіддю першого заступника міського голови міста Кропивницького, за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 , про відсутність виданих виконавчими органами Кіровоградської міської ради дозвільних документів щодо розширення балкона за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12 т.1).

Згідно висновку ДУ «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 12 червня 2014 року (а.с.71-72 т.1), складеного за результатами вимірювання рівня природної освітленості квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що коефіцієнт освітленості становить 0,2 замість нормативно визначених 0,4 (протокол № 545 від 12 червня 2014 року проведення досліджень освітленості робочого місця), що не відповідає вимогам Державних будівельних норм України «Природне і штучне освітлення» ДБН В.2.5-28-2006.

28 січня 2015 року Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 09 вересня 2014 року (а.с.54-55 т.2), ОСОБА_2 надано дозвіл № 212 на переобладнання і перепланування квартири АДРЕСА_4 з будівництвом добудови розмірами 5,6 х 3,9 м, унаслідок чого загальна площа збільшилась на 20,28 кв. м, житлова площа на 16,1 кв. м. (а.с.53 т.2).

На підставі вищезазначеного рішення, Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (далі ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації») виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 станом на 21 листопада 2014 року, інвентаризаційна справа № 3763.

Згідно договору дарування від 11 лютого 2015 року ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняла у власність від

ОСОБА_2 , належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.131-134 т.2).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 15 квітня 2016 року № 63 (а.с.69-101 т.2), об`єктом дослідження, якої була квартира АДРЕСА_4 з прибудовою (добудовою), зовнішніми розмірами 5,6х3,9 м з подальшим використанням прибудованого приміщення як житлової кімнати площею 17,4 кв. м, який на момент проведення дослідження завершено будівництвом, встановлено невідповідність перепланування квартири АДРЕСА_4 шляхом будівництва прибудови, вимогам наступних законодавчих та чинних в Україні у галузі містобудівної діяльності, нормативно-правових актів:

- частині першій статті 376 ЦК України, так як будівництво об`єкта нерухомого майна (прибудови) здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту;

- пункту 2 частини першої статті 34 та абзацу 2 частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», так як виконання будівельних робіт зі зведення прибудови здійснено без реєстрації відповідного дозвільного документа декларації про початок виконання будівельних робіт;

- абзаців 3 і 4 статті 28 Закону України «Про архітектурну діяльність», так як власником і користувачем об`єкта архітектури квартири

АДРЕСА_4 не отримано в установленому законодавством порядку відповідний документ дозвільного характеру, який дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією частини житлового будинку шляхом будівництва прибудови, а дозвіл від 28 січня 2015 року № 212 на переобладнання та перепланування квартири АДРЕСА_4 з будівництвом добудови, наданий Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, що міститься у матеріалах справи, таким документом не є; не розроблено відповідну проектну документацію, не затверджено її, а будівельні роботи по зведенню прибудови проведено всупереч установленому законодавством порядку;

- пунктам 8.14, 9.3, 9.11 та 10.4 Державних будівельних норм України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» ДБН В.3.2-2-2009, так як:

1) при проектуванні реконструкції окремих квартир заборонено улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій та їх скління (пункт 8.14);

2) на застосовані при переобладнанні та переплануванні квартири АДРЕСА_4 з будівництвом прибудови конструктивні рішення, відсутній висновок про технічний стан несучих конструкцій житлового будинку відповідного зразка, наявність якого, у даному випаду, є обов`язковою (пункт 9.3);

3) можливість виконання робіт з переобладнання та перепланування квартири АДРЕСА_4 з будівництвом прибудови, не підтверджена відповідним розрахунком за несучою здатністю, стійкістю, тріщиностійкістю і деформативністю усіх несучих конструкцій і будинку в цілому (пункт 9.11);

4) зміна габаритів житлового будинку по АДРЕСА_5 , отримана у результаті здійснення прибудови до квартири АДРЕСА_6 погіршила нормативний рівень інсоляції та природного освітлення у квартирі АДРЕСА_7 , розташованій у цьому ж будинку (пункт 10.4);

- пункту 10.4.1 Державних будівельних норм України «Кам`яні та армокам`яні конструкції. Основні положення» ДБН В.2.6.-162:2010, так як застосування забудовником під час здійснення прибудови до квартири АДРЕСА_4 , наявної у натурі конструктивної схеми зовнішніх стін, без відповідного обґрунтування та розрахунків, які мають міститися у проектній документації, відбулося з порушенням вимог чинних державних будівельних норм.

Встановлено невідповідність перепланування квартири АДРЕСА_4 шляхом будівництва прибудови, вимогам нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки, а саме:

- абзацу другому пункту 4.7, пунктам 4.9, 4.10, 4.16, абзацу першому пункту 4.28, абзацу другому пункту 4.29 Державних будівельних норм України «Пожежна безпека об`єктів будівництва» ДБН В.1.1-7-2002;

- абзацам першому та другому пунктам 2* Додатку 3.1 Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92**.

Також встановлено наявність перешкоди у користуванні квартирою

АДРЕСА_1 у зв`язку зі зведенням прибудови до квартири АДРЕСА_6 , яка розташовується у цьому ж будинку. Зазначена перешкода полягає у погіршенні нормативного рівня природного освітлення у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_7 , факт якого було встановлено спеціалістами Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (протокол № 54б від 12 червня 2014 року) під час проведення дослідження освітленості приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 13 Конституції визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні за змістом положення закріплено у статті 319 ЦК України.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, позивач посилалася на положення статей 13, 16, 391 ЦК України, статей 100, 152 Житлового кодексу Української РСР, Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 № 76 (далі - Правила).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначено у статті 383 ЦК України, відповідно до частини другої якої власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Встановлено, що відповідачем здійснено перепланування квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на другому поверсі житлового будинку.

У відповідності до правил частини першої статті 376 ЦК України спір вирішується лише у випадку, коли квартира у багатоповерховому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової території земельної ділянки.

Положення статті 376 ЦК України про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках не застосовуються до даних правовідносин.

Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень визначено пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 № 76.

Відповідно до пункту 1.4.6 Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

При цьому необхідно враховувати, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 отримано дозвіл від 28 січня 2015 року № 212, на переобладнання і перепланування квартири АДРЕСА_4 з будівництвом добудови розміром 5,6х3,9 м, який виданий Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради і на час розгляду справи судом першої інстанції був чинним, а також одержала виготовлений ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт на спірну квартиру, згідно якого за технічними характеристиками прибудова є житловою кімнатою площею 17,4 кв. м.

ОСОБА_1 в обґрунтування доводів позовної заяви подано до апеляційного суду:

- розрахунок інсоляції житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 від 24.10.2019 року, складеного за зверненням ОСОБА_1 інженером-проектувальником ОСОБА_4 (а.с. 81-86 т. 3), згідно якого за результатами проведеного розрахунку інсоляції житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_1 на праві власності, встановлено, що розташована впритул до розрахункової точки інсоляції світлопрорізу зазначеної кімнати, прибудова до сусідньої квартири АДРЕСА_6 , затінює зазначену розрахункову точку інсоляції у межах усього кута видимості, відповідним чином, гігієнічний норматив інсоляції, встановлений вимогами чинного законодавства, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_1 , у даному випадку, вважається не виконаним;

- висновок експерта №13/19 додаткової судової будівельно-технічної експертизи підготовленого для подання до суду від 04.11.2019 р. (а.с. 88-94 т. 3), проведеної за зверненням позивача ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», згідно якого, дослідивши надані на дослідження матеріали та об`єкт в натурі, керуючись нормативними вимогами, тривалість інсоляції житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, ДБН В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення», ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», що зумовлено реконструкцією - прибудовою до квартири АДРЕСА_4 . Без прибудови до квартири АДРЕСА_4 , має запроектоване спеціальне розміщення відносно сторін горизонту, при якому тривалість інсоляції приміщення житлової кімнати квартири АДРЕСА_7 , відповідала нормативній тривалості інсоляції 2 год 35 хв. Прибудова до квартири АДРЕСА_4 , змінила геометричні розміри житлового будинку, з розрахунку інсоляції вбачається, що це призвело до повного припинення інсоляції житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 . Виходячи з визначення п. 3.27 ДСТУ-Н Б В.2.2-27:2010 «Настанова з розрахунку інсоляції об`єктів цивільного призначення», тривалість інсоляції приміщення від наявності зелених насаджень (дерев), не залежить.

Вказані письмові докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як докази обставин, на які в обгрунтування своїх позовних вимог посилалась позивач, оскільки вони складені і надані до суду з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України (ст. 131 ЦПК України 2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), поважні причини неможливості їх вчасного подання позивачем не зазначені.

Крім того, колегія суддів вважає, що з урахуванням наявності дерев перед вікнами балкону квартири позивача, твердження ОСОБА_1 про те, що погіршення нормативного рівня інсоляції та природного освітленні у її квартирі виникло саме внаслідок спірної прибудови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки у протоколі № 54б від 12 червня 2014 року проведення досліджень освітленості (а.с. 71-72 т.1), складеному ДУ «Кіровоградський обласний лабораторний центр Дерсанепідслужби України» зафіксовано лише те, що виміряний рівень коефіцієнта природної освітленості у житловій кімнаті належної позивачеві квартири, не відповідає вимогам Державних будівельних норм України «Природне і штучне освітлення» ДБН В.2.5-28-2006, за відсутності висновків щодо причин погіршення рівня інсоляції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 (в редакції, чинній на момент виникнення спору) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого судового рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами другою і третью ст. 367 ЦПК України (у чинній редакції) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які участини справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанці з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Обставини щодо законності видачі дозволу на переобладнання і перепланування квартири відповідача, встановлені при розгляді іншої справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, Кіровоградської міської ради, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Лубцова О. ОСОБА_5 ( справа № 405/5543/15-а), не можуть враховуватись апеляційним судом і бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення судові рішення у адміністративній справі (постанова Ленінського районного суду міста Кіровограда від 02.06.2016 ( а.с.414-417 т. 2) і ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 (а.с. 153 т. 2) на які посилається ОСОБА_1 в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги, не існували.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що права позивача не порушені, оскільки не надано належних та допустимих доказів виникнення перешкод у користуванні нею своїм житлом внаслідок здійснення відповідачем спірного будівництва, порушення останньою санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, а також не доведено, що перепланування квартири вчинене самовільно і знесення спірної прибудови призведе до відновлення належного рівня інсоляції (природної освітленості) у житловій кімнаті належної позивачеві квартирі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик