УХВАЛА

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа №761/7953/19

провадження № 61-18658ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скасовано та постановлено нове рішення. Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 123 995, 62 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року у відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року відмолено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

14 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла повторно касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Процесуальний закон не передбачає можливості повторного розгляду касаційної скарги особи, за зверненням якої Верховний Суд вже постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1 скористалася передбаченим законом правом на касаційне оскарження судового рішення у цій справі та є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження, після чого повторно подає касаційну скаргу на те ж судове рішення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко