Справа № 297/2302/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну в м. Берегово в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.11.1992 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3. Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Незважаючи на тривале спільне проживання їм вдалося створити міцної сімї, оскільки вони мають кардинально різні погляди на подальше життя, втратили довіру та порозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначає, що на протязі останніх трьох років ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, перестав турбуватися про сімю, тому перспектив для сімї в них вже немає, подальше збереження сімї є неможливим. З кінця вересня 2018 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Таким чином, шлюб існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати.

З моменту припинення спільного проживання діти залишились на повному вихованні та утриманні позивача. Всі намагання зберегти сімю виявилися марними.

Крім того, відповідач фактично не бере участі в утриманні дітей, а дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який позивач одна не зможе забезпечити. Вважає, що ОСОБА_3 є здоровою, сильною та працездатною особою, інших утриманців не має, тому позивачка просить щомісячно стягувати з нього аліменти в її користь на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно, і до досягнення ним повноліття.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги в частині стягнення аліментів просила залишити без розгляду, у решті позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, однак подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, змінений позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_4 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає змінений позов задовольнити, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії ІІ-ФМ № 272612, сторони зареєстрували шлюб 14 листопада 1992 року у Іванівській сільській Раді народних депутатів Берегівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №16.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Судом встановлено, що між сторонами припинилися шлюбні відносини, і сімя фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю, визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_2.

Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 105, 110-112, 141, 160, 161, 180, 181 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 351, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Змінений позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 14 листопада 1992 року у Іванівській сільській Раді народних депутатів Берегівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 16 - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 із матірю - ОСОБА_2 за її місцем проживання.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя ОСОБА_7.