П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/15229/18

Номер провадження 22-ц/824/9906/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів СаліховаВ. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А..,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року, ухвалені під головуванням судді Цимбал І.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, шляхом визнання за відповідачем право власності на: квартиру АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки SKODA OCTAVIA, модель А7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1400, чорного кольору, орієнтовна дата реєстрації 13 жовтня 2013 року; припинення права власності позивача та визнання за відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки SKODA OCTAVIA, модель А7, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1400, чорного кольору, орієнтовна дата реєстрації 13 жовтня 2013 року; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації, що становить ѕ вартості квартири АДРЕСА_1 , вартість якої відповідно до звіту про незалежну оцінку двохкімнатної квартири загальною площею 72,5 кв. м., у тому числі житловою площею 33,7 кв. м., проведеної об`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , станом на 21 червня 2018 року складає 1 611 750 грн. 58 коп.; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації що становить ѕ вартості легкового автомобіля, марки SKODA OCTAVIA, модель А7, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1400, чорного кольору, орієнтовна дата реєстрації 13 жовтня 2013 року в розмірі згідно ринкової вартості та складає 247 424 грн. 25 коп.; стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 11 червня 2010 року по 26 квітня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуто спірне майно: квартира АДРЕСА_1 , вартість якої станом на 21 червня 2018 року становить 2 149 000 грн. 77 коп., автомобіль марки SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1400, чорного кольору, вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу складає 329 899 грн.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та сплати аліментів. На день звернення з позовною заявою у судовому порядку розглядався позов про стягнення з останнього аліментів на утримання дитини.

Позивач зазначає, що відповідач проживає у спірній квартирі та використовує транспортний засіб для власних потреб. Натомість ОСОБА_1 вимушена орендувати житло у місті Вишгород Київської області та самостійно заробляти кошти для утримання себе та малолітньої дитини. Крім того, дитина навчається у школі № 62 та відвідує додаткові заняття у місті Києві, а тому позивач вимушена витрачати додаткові кошти на проїзд.

На думку позивача, вищевказані обставини є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя та визначення її частки у спільному майні подружжя у більшому розмірі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року (а.с. 202 - 205) позов ОСОБА_1 задоволено частково, у порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину компенсації за автомобіль марки SKODA OCTAVIA, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 164 949 грн. 50 коп. та судові витрати в розмірі 1 649 грн. 50.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року (а.с. 216 - 217)стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 462 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями суду, 07 червня 2019 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову щодо поділу квартири АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким припинити право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру, визнавши за ОСОБА_2 право власності на неї, стягнути з відповідача 1 611 750 грн. 58 коп. компенсації за ѕ частини вартості квартири. Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року - скасувати.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

Право власності на спірну квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2010 року, тобто після реєстрації шлюбу, а тому на неї поширюється презумпція правового режиму спільної власності подружжя.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання спірної квартири особистою власністю відповідача, а відтак відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року про стягнення аліментів з відповідача підтверджено ухиляння останнього від утримання дитини, а, отже, наявні підстави для збільшення частки позивача у спільному майні подружжя.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2019 року поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження основного рішення суду, зупинено оскаржуване основне рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

19 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив з відповідним підтвердженням його надсилання позивачу. З відзиву, зокрема вбачається, що відповідач, з метою інвестування коштів для придбана квартири у майбутньому, 12 жовтня 2007 року здійснив продаж власної квартири за ціною 646 400 грн.

10 жовтня 2008 року між відповідачем та ВАТ «ЗНВКІФ «ГРАНІТ-ІНВЕСТ» було укладено попередній договір № ПД-ПК(270)-4 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , ціна договору склала 761 250 грн.

07 жовтня 2010 року відповідач на умовах вищевказаного попереднього договору уклав договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п. 3 якого продаж квартири вчинено за 740 000 грн., які продавець отримав повністю від покупця до підписання договору.

Враховуючи вищенаведене, на думку відповідача, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, а тому не підлягає поділу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Якухно Н. П. підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Перепелиця О. В. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 (т. І а.с. 19, 22).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано ( т. І а.с. 16 - 18).

07 жовтня 2010 року за згодою позивача, між ВАТ «ЗНВКІФ «ГРАНІТ-ІНВЕСТ» та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , на яку було зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 ( т. І а.с. 158 - 160, 162, 178).

12 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого відповідач відчужив на користь останньої квартиру АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності ( т. І а.с. 138 - 140).

10 жовтня 2008 року відповідач уклав з ВАТ «ЗНВКІФ «ГРАНІТ-ІНВЕСТ» попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна № ПД-ПК(270)-4, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . (т. І а. с. 142 - 144).

06 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ЗНВКІФ «ГРАНІТ-ІНВЕСТ» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін і доповнень до попереднього договору № ПД-ПК(270)-4 від 10 жовтня 2008 року, зокрема щодо строків оплати квартири (т. І а.с. 145 - 146).

Відповідно до квитанцій, які містяться в матеріалах справи, відповідачем було сплачено повну вартість квартири, останній платіж було здійснено 22 жовтня 2009 (т. І а.с. 147 - 157).

25 вересня 2013 сторони придбали автомобіль марки SKODA OCTAVIA, НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем.

06 липня 2018 року відповідач за договором комісії № 7562/18/000985 відчужив вищевказаний автомобіль за ціною 127 438 грн. (т. І а.с. 163-164).

Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, наданого позивачем, станом на 21 червня 2018 року вартість автомобіля SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 становить 329 899 грн.( т. І а.с. 24 - 54).

Згідно витягу висновку про ринкову вартості об`єкта оцінки, наданого відповідачем, станом на 06 липня 2018 року вартість автомобіля складає 127 438 грн. (т. І а.с. 165).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя, а за особисті кошти відповідача, а тому не підлягає поділу.

Крім того, позивачем не доведено ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків та утримання спільної дитини, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 57 СК України собистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що однин з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Так, 12 жовтня 2007 року відповідач відчужив квартиру, яка належала йому на праві приватної власності, за ціною договору - 646 400 грн., 10 жовтня 2008 року останній уклав попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна щодо спірної квартири, відповідно до п. 2.1 якого ціна основного договору складає 761 250 грн.

З квитанцій, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що 22 жовтня 2009 року відповідачем було здійснено останній платіж та сплачену всю суму встановлену в п. 2.1 вищевказаного договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, з огляду на те, що вартість квартири була сплачена останнім до реєстрації шлюбу.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на поширення презумпції правового режиму спільної власності майна подружжя на спірну квартиру не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи містяться належні докази на підтвердження придбання квартири за власні кошти відповідача.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що спірний автомобіль, придбаний після реєстрації шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, даний автомобіль був відчужений відповідачем без попереднього повідомлення позивача, що було визнано ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому наявні підстави для стягнення з останнього компенсації у порядку поділу спільного майна подружжя.

З витягу з висновку, наданого відповідачем про оцінку спірного автомобіля, неможливо встановити, що було покладено в основу формування вартості автомобіля, натомість висновок, наданий позивачем, є достатнім і достовірним доказом в розумінні процесуального закону, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав його в основу визначення розміру компенсації у порядку поділу майна подружжя.

Разом з тим, позивачем не доведено ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків і матеріального утримання дитини, а відповідно до правила ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому суд першої інстанції вмотивовано прийшов до висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідачем надано належні докази на підтвердження оплати витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, а тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 10 462 грн. 50 коп.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування як основного рішення суду, так і додаткового рішення та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін, як такі, що ухвалені з вірним застосуванням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова