Провадження № 2/235/2092/19
Справа № 235/6416/19
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21 листопада 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про поновлення строку внесення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання внести вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.11.2013р. між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір № 6845/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на суму 150 000 доларів США на строк до 22.05.2014р. 22.09.2014р. у зв`язку з тим, що він вимушений був виїхати із зони проведення антитерористичної операції, між ним та банком було досягнуто домовленості про розірвання депозитного договору. Грошові кошти, що на ньому зберігалися, було перераховано до відділення № 7 Дніпропетровського регіонального управління банку, де відкрито поточний рахунок. У зв`язку з тим, що він мав труднощі з працевлаштуванням і йому потрібні були кошти для існування, він вирішив зняти належні йому гроші, для чого 30.09.2014р. звернувся до банку. Знаючи про існуючи обмеження, встановлені НБУ, він не заперечував проти повернення коштів частинами, в сумі, передбаченій відповідною постановою. Проте банк не виконував своїх обов`язків і в період з 30.09.2014р. по 30.02.2015р. повернув йому лише 17 500 доларів США. При цьому, суми, що повертались, постійно зменшувались, що побудило його звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2015р., яке набрало законної сили 26.10.2015р., було зобов`язано банк виплатити йому одноразово грошові кошти з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у відділенні № 7 Дніпропетровського регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в сумі 79 000 доларів США. Також зобов`язано йому залишок коштів на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у відділенні 3 7 Дніпропетровського регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в розмірі 59 956,25 доларів США повертати щоденно в доларах США в сумі, що встановлена законодавством України за курсом НБУ на день видачі до повної сплати.

Зазначене рішення не було виконано банком. У зв`язку з сімейними обставинами він вимушений був повернутися з Дніпропетровська до Донецька і не мав згоди виїхати з території, що тимчасово не контролюється українською владою.

Згодом він дізнався, що в грудні 2015 року почалась процедура ліквідації банку. Отримавши рішення суду та виконавчі листи, він 13.02.2018р. звернувся до відповідача із заявою про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів в розмірі, встановленому судовим рішенням. В листі також було наявне клопотання про поновлення строку на прийняття заяви у зв`язку з виключними обставинами (перебування в зоні АТО).

Ця заява була направлена ним на адресу, зазначену в оголошенні, розміщеному на інтернет-сторінці банку, - м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 60.

Ніякої відповіді від уповноваженої особи він не отримав, у зв`язку з чим 21.11.2018р. звернувся безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на що отримав формальну відповідь про те, що начебто він не звертався до уповноваженої особи. Він вдруге направив звернення до Фонду, до якого ще раз додав квитанцію, проте відповіді не отримав.

Така ситуація порушує його права та законні інтереси, вимагає судового захисту. Бездіяльність відповідача призводить до того, що він не має можливості отримати та користуватися своїми грошовими коштами, які йому вкрай потрібні, і розмір яких на теперішній час є досить значним. Бездіяльність уповноваженої особи взагалі ставить під сумнів можливість отримати ці кошти.

У встановлений судом строк відповідач надала відзив, в якому послалась на те, що постановою Правління НБУ від 17.09.2015 № 612 відповідно до ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 № 5175 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019р. включно.

Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває процедура ліквідації.

22.05.2013р. між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 6845/13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на суму 150 000 доларів США. 22.11.2013р. дані кошти повернуто позивачу.

22.11.2013р. сторони уклали договір № 14919/6-13 про банківський стоковий вклад (депозит) «Класік» на суму 150 000 доларів США. У зв`язку із закінченням строку дії договору вказані кошти було перераховано на рахунок на вимогу (депозит 150 000 доларів США та відсотки 6 750 доларів США). 27.05.2014р. позивачу було повернуто 333 долара США. Таким чином, залишок на рахунку становив 156 417 доларів США. 29.05.2014р. кошти були повернуті позивачу на власний поточний рахунок згідно його заяви.

29.05.2014р. кошти в розмірі 156 417 доларів США було зараховано на поточний рахунок № НОМЕР_2 згідно договору від 27.05.2017 № 4868.

02.06.2014р. було зараховано відсотки на поточний рахунок в розмірі 1,30 доларів США, 01.08.2014р. 26,50 доларів США, 01.09.2014р. 11,45 доларів США. Таким чином, станом на 01.09.2014р. на рахунку позивача обліковувались кошти в розмірі 156 456,25 доларів США. 23.09.2014р. вказану суму було перераховано на власний поточний рахунок позивача згідно договору від 22.09.2014 № 12512.

У період з 30.09.2014р. по 04.02.2015р. позивач особисто або через представника отримував грошові кошти за вищевказаним договором. Також згідно договору від 22.09.2014 № 12512 у період з 02.02.2015р. по 17.09.2015р. позивачу було нараховано відсотки на загальну суму 0,06 доларів США.

Таким чином, станом на 17.09.2015р. на рахунку позивача згідно договору від 22.09.2014 № 12512 обліковувались кошти в розмірі 138 856,32 долара США.

9 164,81 долар США, що обліковувались на рахунку позивача згідно договору від 22.09.2014 № 12512, було списано до виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як гарантована сума згідно реєстру.

Однак, станом на дату підготовки відзиву позивач не звертався до Фонду для отримання вказаних коштів.

Враховуючи наведене, залишок коштів на рахунку позивача за договором від 22.09.2014р. № 12512 станом на дату введення в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» процедури ліквідації становив 129 691,51 доларів США.

Інформація про ліквідацію банку була розміщена 23 грудня 2015 року на офіційному сайті Фонду за адресою: www.fg.gov.ua. Відомості про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» опубліковано в газеті «Голос України» (№ 242 (6242) від 23 грудня 2015 року.

Порядок отримання коштів від банку, що знаходяться в процедурі ліквідації, в тому числі виконання судових рішень, визначається спеціальним законом, зокрема, шляхом подачі кредиторам заяви у визначений, обмежений певним терміном строк.

Враховуючи, що свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2015р. у справі № 200/3218/15-ц, яке набрало законної сили 26.10.2015р., тобто вже під час тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачу необхідно було звернутись з кредиторською вимогою та долучити вказане судове рішення.

Однак, у встановлений законом строк (23.12.2015р. 21.01.2016р.) позивач не скористався своїм правом та не звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» або до будь-якого відділення АТ «Банк «Фінанси та кредит» з вимогою про включення його до реєстру кредиторів банку.

Враховуючи, що позивачем не заявлено у встановлений строк кредиторські вимоги до АТ «Банк «Фінанси та кредит», в силу положень ч.2 ст.45, ч.ч.1, 8 ст.49 Закону № 4452-У1 кредиторські вимоги ОСОБА_1 задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Враховуючи наведене, в Уповноваженій особі Фонду були відсутні законні підстави для акцептування кредиторських вимог позивача, а тому відповідач вважав позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 надала клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, просила в позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-У111 «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних спав, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, постановою Правління НБУ від 17.09.2015 № 612 відповідно до ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 № 5175 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019р. включно.

Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває процедура ліквідації.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянути спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктивний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, є по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктивний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У пунктах 1, 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

У статті 4 КАС України визначені такі терміни:

адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.4 ч.1 ст.4 КАС України);

адміністративний суд суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (п.3 ч.1 ст.4 КАС України);

адміністративне судочинство діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом (п.5 ч.1 ст.4 КАС України);

суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічного влади.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правовідносини у цій справі врегульовані Законом № 4452-У1.

Згідно з п.16 ч.1 ст.2 Закону № 4452-У1 тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону 4452-У1 є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносин.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-У1 під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Законом № 4452-У1 встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1 № 4452-У1).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 4452-У1 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Виконання завдань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківсько ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями ст.27 Закону № 4452-У1 уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-У1, для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Законом № 4452-У1 граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічну правову позицію неодноразово викладено в постановах Великої Палати Верховного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2505/18, від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17, від 2 жовтня 2019 рок у справі № 591/3999/17-ц та інших.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.255, 256 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про поновлення строку внесення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання внести вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повідомити позивача про те, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко