Постанова
Іменем України
13 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 127/17273/17
провадження № 61-3768св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач заступник військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці,
відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону та квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Марчук В. С., Матківської М. В., від 23 січня 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року заступник військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про виселення та зобов`язання звільнити службове житлове приміщення.
Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного інженера авіації Повітряних Сил начальника управління головного інженера авіації, авіації Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 17 вересня 2012 року № 771 звільнений з військової служби у запас за частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу. За час проходження служби ОСОБА_1 був забезпечений постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України трикімнатною квартирою жилою площею 41,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яку приватизував у 2000 році. В подальшому, під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 згідно ордеру на жиле приміщення № 0021 від 23 січня 2009 року надано службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 жилою площею 18,37 кв. м, на сім`ю з двох осіб: ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 104 від 19 січня 2009 року вищевказана квартира перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці та має статус службової.
За вказаною адресою 03 червня 2009 року зареєстровано його дружину ОСОБА_4 , яка 13 лютого 2012 року була знята з реєстрації.
Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МРІЯ-29» від 20 березня 2017 року № 31, ОСОБА_1 з 03 червня 2009 року зареєстрований та проживає по теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач вказував, що після звільнення з військової служби ОСОБА_1 припинив виконання обов`язків військової служби та відповідно до вимог статті 124 Житлового кодексу Української РСР, Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (далі Інструкція), зобов`язаний був у двомісячний термін звільнити службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .
Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, заступник військового прокурора Вінницького гарнізону просив виселити ОСОБА_1 з службового житлового приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_2 . Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити зазначене службове житлове приміщення. Стягнути судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з службового житлового приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити службове житлове приміщення за вказаною адресою. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач без законних на те підстав займає службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , оскільки у двомісячний строк він не звільнив займане ним службове жиле приміщення, а раніше вже був забезпечений від Міністерства оборони України трикімнатною квартирою для постійного проживання, жилою площею 41,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , яку було ним приватизовано у 2000 році, отже ОСОБА_1 використав своє право на отримання житла для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при зверненні до суду із цим позовом прокурором не дотримано положень частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Міністерство оборони України та квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці є самостійними юридичними особами і мають право самостійно представляти свої інтереси у справі про виселення з службового житлового приміщення, однак до суду з таким позовом не звертались.
Ордер на службове жиле приміщення у цій справі не оспорювався та є чинним (враховуючи уточненні позовні вимоги прокурора). Встановлено, що відповідач зареєстрований та по теперішній час проживає у спірній квартирі. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 втратив право на користування спірною службовою квартирою та підлягає виселенню без надання іншого житла, такий висновок не відповідає обставинам справи та суперечать вимогам закону. Загальний строк перебування ОСОБА_1 на військовій службі складає 40 років 1 місяць, з 01 серпня 1972 року по 01 жовтня 2012 року, отже на момент звільнення із Збройних Сил України у відповідності до статті 125 ЖК Української РСР і пункту 3.15 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, не підлягає виселенню з службової квартири.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи
У касаційній скарзі прокурор військової прокуратури Вінницького гарнізону просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року і залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 без законних підстав займає спірне службове жиле приміщення, у двомісячний термін він не звільнив займане ним службове приміщення, оскільки він уже був раніше забезпечений від Міністерства оборони України трикімнатною квартирою жилою площею 41,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яку приватизував у 2000 році. Відповідач використав своє право один раз протягом усього часу проходження військової служби отримати житло для постійного проживання. Відповідач з 2012 року в оспорюваному житловому приміщенні не проживає. Пред`явлення заступникомвійськового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України цієї позовної заяви в інтересах держави в особі КЕВ м. Вінниці та Міністерства оборони України як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, викликано виключно захистом порушених інтересів держави.

У касаційній скарзі квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року і залишити в силі залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята із неповним з`ясуванням обстави, що мають значення для правильного вирішення справи. За час проходження служби ОСОБА_1 був забезпечений постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. Відповідач звільнений із військової служби, працює за межами Вінницького гарнізону, відтак правових підстав для подальшого його проживання у службовій квартирі немає.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 01 та 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону та квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на постанову Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року.

Ухвалами Верховного Суду від 06 та 11 листопада 2019 року справу за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 про виселення та зобов`язання звільнити службове житлове приміщення призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційні скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що доводи касаційних скарг є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а оскаржувана постанова апеляційного суду винесена відповідно до положень чинного законодавства. Судом правильно застосовано положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Апеляційним судом правильно враховано, що ордер на спірне житлове приміщення є чиним та нескасований, позовна вимога про недійсність ордеру не заявлялася. Відповідач на законних підставах вселився до спірного житла, зареєстрований та продовжує у ньому проживати.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Вінниця на посаді головного інженера авіації повітряних Сил начальника управління головного інженера авіації Командування повітряних Сил Збройних Сил України.
Загальний строк перебування ОСОБА_1 на військовій службі складає 40 років 1 місяць, з 01 серпня 1972 року по 01 жовтня 2012 року (а. с. 40-42).
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 17 вересня 2012 року № 771 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу (а. с. 26-27).
На час проходження служби ОСОБА_1 був забезпечений постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України трикімнатною квартирою жилою площею 41,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яку приватизував у 2000 році, що підтверджено даними з реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 38-39, 50). Вказаний факт не заперечується відповідачем.
Згідно витягу виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 січня 2009 року № 104 «Про заселення 96 квартирного житлового будинку АДРЕСА_4 » вирішено визнати службовими для квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці квартири в будинку АДРЕСА_4 (а. с. 135).
За останнім місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 згідно ордеру на службове жиле приміщення № 0021 від 23 січня 2009 року надано службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 18,37 кв. м, на сім`ю з двох осіб: відповідач ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 (а. с. 18).
Іншого жилого приміщення при проходженні служби у військовій частині НОМЕР_1 він не отримував.
За вказаною адресою 03 червня 2009 року було зареєстровано його дружину ОСОБА_4 , яка в подальшому 13 лютого 2012 року була знята з реєстрації.
Також судами встановлено, що на підставі рапорту, поданого 09 серпня 2012 року ОСОБА_1 на ім`я командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та голови житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України рішенням цієї ж житлової комісії № 4 від 16 серпня 2012 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов складом сім`ї одна особа загальної черги та 16 серпня 2012 року включено до списків осіб, які мають право на першочергове отримання житла (понад 25 календарних років служби) (а. с. 47-48).
Згідно витягу з протоколу № 7 засідання житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 19 листопада 2012 року комісія вирішила: внести зміни до пункту 1 протоколу засідання житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 16 серпня 2012 року № 4 щодо постановки на чергу генерал-майора ОСОБА_1 , що він був зарахований на квартирний облік у відповідності до статті 24 Закону України «Про наукову, науково-технічну діяльність» (а. с. 49).
Вказані рішення щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік не скасовані, є чинними.
Згідно довідки від 14 січня 2015 року про перевірку житлових умов ОСОБА_1 встановлено, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_2 , комісія у складі трьох осіб надала висновок, що ОСОБА_1 потребує поліпшення житлових умов (а. с. 51).
Згідно картки обліку № 16 жилої площі, закріпленої за Вінницьким гарнізоном в будинках місцевих рад, міністерств та відомств, щодо квартири АДРЕСА_2 , наявні відмітки від 06 жовтня 2009 року, 28 травня 2012 року, 07 серпня 2013 року, 09 липня 2014 року, 04 серпня 2015 року, 02 червня 2016 року, 05 травня 2017 року про перевірку правильності обліку та використання зазначеної житлової площі (а. с. 32).
У відповідності до довідки № 1/2384 від 13 листопада 2017 року, виданої Державним науково-дослідним інститутом авіації Міноборони України, ОСОБА_1 є працівником Збройних Сил України та працює в Державному науково-дослідному інституті авіації на посаді наукового співробітника (а. с. 119).
Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МРІЯ-29» від 20 березня 2017 року № 31 ОСОБА_1 з 03 червня 2009 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 17).
Згідно акту від 21 вересня 2017 року ОСББ «МРІЯ-29» Самулєєв В. В. проживає один за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 137).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною першою та другою статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщенняпризначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до статей 121-123 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі такого рішення виконавчий комітет ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Згідно абзацу другого пункту 1.3 Інструкції № 737, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби.
До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 ЖК Української РСР.
Виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у статті 59 ЖК Української РСР, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими у статті 117 цього Кодексу.
У разі визнання ордера на службове жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.
Ордер на службове жиле приміщення у цій справі не оспорювався, є чинним, що свідчить про відсутність підстав для висновку щодо незаконності вселення відповідача у службове приміщення.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача із спірного службового житлового приміщення, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач вселився на законних підставах до спірної службової квартири на підставі ордеру на жиле приміщення № 0021 від 23 січня 2009 року, зареєстрований та продовжує проживати у займаному житловому приміщені, а тому у суду відсутні підстави для втручання у право відповідача на користування спірною службовою квартирою.
Виданий ОСОБА_1 ордер на службове жиле приміщення прокурором не оспорювався та є чинним.
Судами також встановлено, що згідно довідки № 1/2384 від 13 листопада 2017 року, виданої Державним науково-дослідним інститутом авіації Міноборони України, ОСОБА_1 є працівником Збройних Сил України та працює в Державному науково-дослідному інституті авіації. До того ж загальний строк перебування ОСОБА_1 на військовій службі складає більше 40 років.
Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, апеляційним судом зроблено правильні та обґрунтовані висновки щодо недоведеності прокурором підстав для виселення відповідача із займаного службового житла.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не спростовують правильних висновків апеляційного суду по суті спору, оскільки апеляційним судом переглянуто рішення районного суду, надано належну оцінку заявленим позовним вимогам та наданим доказам.
Ці та інші доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінницізалишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович