Провадження №2/523/1858/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Жовтневий-25» про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вселення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява подана до суду 15.09.2016 року.

Після повторного авторозподілу 23.11.2018 року справа надійшла до головуючого судді.

Позивач звернулась до суду з вимогами:

- про поділ майна подружжя. 09.08.2019 року позивач, в порядку ст49 ЦПК України, остаточно визначилась з позовними вимогами та просить суд поділити спільне майно подружжя визнавши за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ;

- В якості поділу майна - автомобіля КАМАЗ, модель 53212, державний знак НОМЕР_1 , визнати право власності за позовачем на 1/2 частини автомобіля;

- В якості поділу майна - причепа-платформи, модель СЗАП 8352, державний знак НОМЕР_2 , визнати право власності за позовачем на 1/2 частини причепа.

Відповідач подав зустрічний позов в якому просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати позивача не чинити перешкоди у користуванні цим майном шляхом надання йому комплекту ключів від вхідних дверей квартири, вселити його у зазначене майно, встановити порядок користування спірною квартирою - надати в користування позивачу житлові кімнати площею 18,9 кв.м., 9,1 кв.м., лоджію площею 2,6 кв.м., лоджію площею 1,6 кв.м., вбудовані шафи площею 0,5 кв.м., та 0,5 кв.м.; надати в користування відповідачу житлову кімнату площею 11,0 кв.м., лоджію площею 2,2 кв.м., яка примикає до цієї кімнати та комору площею 2,5 кв.м., яка примикає до цієї кімнати; надати у спільне користування позивачу та відповідачу коридор площею 12,3 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м.

Позивач зазначає, що з 13.08.1977 року по 15.08.2016 року сторони були у шлюбі. За час шлюбу сторони придбали квартиру, вантажний автомобіль з причепом, легковий автомобіль Шевролет.

Через приховування відповідачем автомобілю з причепом, позивач самостійно провела судову автотоварознавчу експертизу по визначенню ринкової вартості майна, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля КАМАЗ, модель 53212, державний знак НОМЕР_1 , становить 105130,00 грн., причепа-платформи, модель СЗАП 8352, державний знак НОМЕР_2 становить 28400,00 грн.

Відповідач щодо вантажного автомобіля та причепа вказав, що автомобіль реалізувати неможливо через наявності у нього безномерних агрегатів, тому його відповідач здав на металобрухт у 2015 році за борги, про що позивачу відомо. Причеп-платформу відповідач також віддав за борги.

В судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції, третя особа не з`явилась, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.37).

Судом встановлено:

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.08.2016 року, шлюб що був зареєстрований 13.08.1977 року між позивачем та відповідачем - розірвано (а.с.10).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.03.2016 року встановлено, що відповідно до довідки ЖБК «Жовтневий 25», квартира АДРЕСА_1 з 1992 року є спільною сумісною власністю позивача та відповідача (а.с.14).

Під час шлюбу сторонами також придбано: 12.12.2007 року - легковий автомобіль Шевролет Лачеті НОМЕР_7 вартістю 81410,00 грн. (а.с.18) та 23.06.1998 року - вантажний автомобіль КАМАЗ, модель 53212, державний знак НОМЕР_1 , і 14.04.2000 року - причеп-платформу, модель СЗАП 8352, державний знак НОМЕР_2 (а.с.19).

Відповідно до довідки сервісного центру МВС №5142 від 23.11.2016 року, вантажний автомобіль КАМАЗ та причеп СЗАП 8352 зареєстровані за відповідачем. Також, регіональним сервісним центром МВС в Одеській області повідомлено суд про відсутність матеріалів первинної реєстрації автомобіля КАМАЗ та роз`яснено, що відповідно до ПКМ України №1388 від 07.09.1998 року не допускається реєстрація та зняття з обліку, крім вибракування, транспортних засобів із знищеними номерами агрегатів (а.с.34,100).

Вимоги щодо поділу легкового автомобіля Шевролет Лачеті НОМЕР_7 сторонами не висувались.

З технічного паспорту квартири вбачається наявність приміщень: житлова кімната площею 18,9 кв.м., житлова кімната площею 11,0 кв.м., житлова кімната площею 9,1 кв.м., кухня площею 7,5 кв.м., вбиральна площею 0,9 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор площею 12,3 кв.м., комора площею 2,5 кв.м., лоджія площею 2,6 кв.м., лоджія площею 1,8 кв.м., лоджія площею 2,2 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Судом встановлено, що спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК та ЦК України, а тому при вирішенні справи також підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) та Закону України «Про власність» які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

У статті 17 Закону України «Про власність» визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, а майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Частина перша статті 29 КпШС України передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, спірне майно, а саме, квартира, вантажний автомобіль, причеп-платформа є спільною сумісною власністю сторін як подружжя на час припинення спільного ведення господарства - жовтень 2013 року, та підлягає розподілу між сторонами.

Щодо розподілу квартири, суд вважає за доцільним задовольнити позов та зустрічний позов у цій частині та визнати право власності за кожним по Ѕ частині квартира АДРЕСА_1 .

Щодо розподілу вантажного автомобіля КАМАЗ та причепа СЗАП 8352, суд не приймає доводи відповідача про те, що автомобіль не існує, так як відповідач здав його агрегати на металобрухт. Видатковий касовий ордер №194 від 20.11.2015 року є неналежним доказом (ст.77 ЦПК України) (а.с.91), так як з нього неможливо встановити, що на металобрухт здано саме вантажний автомобіль КАМАЗ, модель 53212, державний знак НОМЕР_1 , тоді як за обліком МВС зазначений автомобіль зареєстрований за відповідачем і останній не виконав передбачену процедуру зняття з обліку транспортного засобу для вибракування. Також, передача відповідачем причепа СЗАП 8352, державний знак НОМЕР_2 , третім особам за борги не виключає це майно із складу спільного сумісного майна подружжя що підлягає поділу.

Тому суд, враховуючи рівність часток у спільній сумісній власності подружжя, вважає, що розподіл права власності сторін по Ѕ частини вантажного автомобіля КАМАЗ та причепа СЗАП 8352 буде законним та справедливим.

Зазначене кореспондується з висновком зробленим у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16.

Вимоги викладені у зустрічному позові в частині щодо зобов`язання позивача не чинити перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання йому комплекту ключів від вхідних дверей квартири, вселити його у зазначене майно, суд вважає такими що підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на законі (ст.317 ЦК України).

Вимоги що викладені у зустрічному позові щодо встановлення порядку користування спірною квартирою - надання в користування позивачу житлові кімнати площею 18,9 кв.м., 9,1 кв.м., лоджію площею 2,6 кв.м., лоджію площею 1,6 кв.м., вбудовані шафи площею 0,5 кв.м., та 0,5 кв.м.; надання в користування відповідачу житлову кімнату площею 11,0 кв.м., лоджію площею 2,2 кв.м., яка примикає до цієї кімнати та комору площею 2,5 кв.м., яка примикає до цієї кімнати; надання у спільне користування позивачу та відповідачу коридор площею 12,3 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м. - задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зміст права власності, яке полягає у володінні, користуванні та розпорядженні майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно ч. 1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1, 2, 3ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Питання про компенсацію ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 в ході розгляду справи сторонами не ставилось, згоди на отримання такої компенсації ОСОБА_2 не надавав.

Площа кімнат, з яких складається квартира не відповідає ідеальним частинам, що належать на праві власності сторонам у справі, а тому такий порядок фактично призведе до зменшення часток співвласників, що буде істотним порушенням прав іншої сторони.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м. в тому числі житловою площею 39,0 кв.м, яка складається з приміщень: житлова кімната площею 18,9 кв.м., житлова кімната площею 11,0 кв.м., житлова кімната площею 9,1 кв.м., кухня площею 7,5 кв.м., вбиральна площею 0,9 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор площею 12,3 кв.м., комора площею 2,5 кв.м., лоджія площею 2,6 кв.м., лоджія площею 1,8 кв.м., лоджія площею 2,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину автомобіля марки "КАМАЗ", моделі 53212, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину причипа-платформи марки "СЗАП 8352, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН: НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м. в тому числі житловою площею 39,0 кв.м, яка складається з приміщень: житлова кімната площею 18,9 кв.м., житлова кімната площею 11,0 кв.м., житлова кімната площею 9,1 кв.м., кухня площею 7,5 кв.м., вбиральна площею 0,9 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор площею 12,3 кв.м., комора площею 2,5 кв.м., лоджія площею 2,6 кв.м., лоджія площею 1,8 кв.м., лоджія площею 2,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН: НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину автомобіля марки "КАМАЗ", моделі 53212, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН: НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину причепа-платформи марки "СЗАП 8352, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН: НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні права власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання повного комплекту ключів від вхідних дверей ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішіння буде виготовлено 15.11.2019 року.

Суддя