15.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/7320/19
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/7320/2019
Номер провадження: 2/205/2718/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 25 вересня 2015 року він перебуває з ОСОБА_3 (далі - Відповідач) у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуте спірне майно: квартира АДРЕСА_1 . Позивач також зазначає, що враховуючи те, що спірну квартиру було придбано під час шлюбу за спільні кошти, тому вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки подружні стосунки між ними фактично припинилися, а в добровільному порядку вирішити питання поділу квартири не можливо, то він вимушений звернутися до суду, та просити суд визнати, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а також, поділити між ними вищевказану квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири.

ОСОБА_3 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги задовольнити частково, в частині визнання за нею право власності на 1/3 частину спірної квартири, в задоволені решти вимог просила відмовити з огляду на ту обставину, що дитина проживає фактично із відповідачем по справі, а позивач самоусунувся від участі в забезпеченні сім`ї та вихованні дитини, а відтак для забезпечення інтересів дитини суд має відступити від засад рівності часток під час поділу спільного майна подружжя. (а.с.26-29).

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги визнали частково, в частині визнання за відповідачем право власності на 1/3 частину спірної квартири, в задоволені решти вимог просила відмовити, оскільки вони суперечать інтересам дитини.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії НОМЕР_1 від 17.08.2019 року (а.с.8). Вказаний шлюб станом на день розгляду справи не є розірваним.

Судом також встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що 02.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 31,7 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м. Такий договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. за реєстровим номером № 245 (а.с.41-42). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вищевказана квартира була зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 (а.с.45).

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2019 року (справа № 205/7035/2019, провадження 2/205/2662/2019) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набуло чинності 17.10.2019 року у встановленому законом порядку.

Оскільки у сторін по справі є наявним спір щодо поділу вказаного майна, то суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в судовому порядку.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з підстав набуття права спільної сумісної власності виступає факт укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60 Сімейного кодексу України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене, суд доходить висновку що спірна квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , оскільки таке майно набуто сторонами під час перебування у шлюбі.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , складається із: 2-х житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридора, балкону, житловою площею 31,7 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м.

Виходячи з цих положень чинного законодавства, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 та 1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. За неможливістю такого виділу у зв`язку з неподільністю речі (ч.2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки.

В даному випадку доказів можливості поділу вказаного спірного об`єкту нерухомого майна в натурі суду сторонами не представлено.

Частиною 1 статті 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною 2 статті 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Приймаючи до уваги викладене, та виходячи з аналізу зазначених норм у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358 ЦК України, право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому для отримання такої компенсації необхідною умовою є відповідне волевиявлення співвласника. Відповідно до ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному із подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення одним з подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд зауважує, що у разі не вчинення дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

В даному випадку сторони волевиявлення щодо отримання грошової компенсації не висловлювали, наполягали на визначенні ідеальних часток у праві власності на спірне майно.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З приводу доводів сторони відповідача, що суд в даному випадку має забезпечити інтереси дитини саме через відступлення від законодавчо встановлених засад рівності часток співвласників, зазначається про наступне.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частина 3 цієї ж норми матеріального закону передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що інтереси дитини стосовно її належного матеріального утримання забезпечуються шляхом присудження та стягнення аліментних платежів у відповідному розмірі. І лише у тому випадку, якщо розмір таких платежів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, суд має право відступити від засад рівності часток майна дружини та чоловіка.

Звертаючись до суду із вимогою про відступлення від засад рівності часток, сторона відповідача повинна була довести суду наявність вказаних обставин, що мають істотне значення, або обставину того, що розмір аліментів, які вона одержує, є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування спільної дитини сторін.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах ч.1 ст.12 ЦПК України згідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку сторона відповідача не надала жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, або на підтвердження обставини того, що, аліменти які присуджені судом у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку або лікування дитини.

Відтак, в даному випадку у суду відсутні правові підстави для відступлення від вказаних засад рівності часток подружжя у спільному майні.

З огляду на наведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, поділу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на 1/2 частину такої квартири за кожною із сторін, із наступним припиненням права спільної сумісної власності сторін на таке майно.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА № 097017 від 24.03.2016 року, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 61, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 316, 317, 319, 358 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

2. Визнати, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

3. Поділити нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

4. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

5. В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан