ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/818/23/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Погасій О.Ф. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості,

встановив:

12 грудня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з вернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 23543,28 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_4 про отримання банківських послуг від 15.04.2011 року, вона у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримала кредит у розмірі 8700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір був укладений на «Умовах та правилах надання банківських послуг» та на «Тарифах Банку», які були розміщені на банківському сайті, що підтверджується підписом відповідача у вказаній заяві.

Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач при укладанні договору дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.5.7. Договору передбачено, що власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Своєю заявою відповідач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач зобовязався: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п.2.1.1.5.5.); слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п.2.1.1.5.7.); у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку (п.2.1.1.5.6.). Пунктом 2.1.1.12.2.1. Договору передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Договору встановлено, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті.

Пунктом 2.1.1.7.6. Договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Банк свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, в звязку з чим станом на 01.11.2017 року має заборгованість у розмірі 23543, 28 грн., з яких: 49,80 грн. тіло кредиту; 8310,77 грн. відсотки за користування кредитом; 13585,41 грн. пеня; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1097,30 грн. штраф (процентна складова).

15.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» нею не підписана, не містить дати підписання та складання, в анкеті не зазначено номер платіжної картки, номер розрахункового рахунку, умови, строки та терміни надання кредиту, а також розмір ліміту, памятка клієнта не містить її підпису, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, що свідчить по неналежність доказів. Крім того, наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності, позивачем неодноразово змінювалась процентна ставка, до позовної заяви не додані первинні бухгалтерські документи, а також, позивач просить стягнути і пеню, і штраф, що суперечить законодавству (а.с.71-75 т.1).

Відповідач також надала заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності як до основної так і до додаткової вимоги (а.с.76-77 т.1).

18.04.2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому посилається на те, що відповідачу були добре відомі та зрозумілі умови договору, та вона висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що засвідчила особистим підписом, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій чітко зазначена процентна ставка у розмірі _2.3__% (_27_% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, що відповідач користувався кредитними коштами, а отже, отримав картку «Універсальна». Позивач зазначає, що відповідач згідно кредитного договору від 15.04.2011 р. отримала чотири картки №№ 003989, 643183, 152228 та 651580, термін дії останньої до останнього дня березня 2021 р., а отже строк позовної давності щодо повернення кредиту позивачем не порушений (а.с.95-162 т.1).

27.04.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких зазначено, що в заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, та умовами договору передбачено право Банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт; відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитування та свої зобовязання за договором, цивільне законодавство не містить заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони штрафних санкцій, як штраф і пеня (а.с.163-199 т.1).

10.05.2018 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем порушений строк надання відповіді на відзив, крім того, до відповіді на відзив позивачем долучені документи, які не завірені та не підписані жодною посадовою особою банку, а отже, є неналежними та недопустимими доказами; у відповіді на відзив позивач зазначає, що ОСОБА_4 підписала заяву 15.04.2011 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 8700,00 грн., що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до зворотного боку аркушу справи 8 кредитний ліміт встановлено у розмірі 2000,00 грн. чи 3000,00 грн.; твердження позивача, що за кредитним договором відповідачем отримано чотири кредитні картки не відповідає дійсності, в анкеті-заяві зазначено, що клієнтку видається лише одна платіжна картка «Універсальна», відомості про інші платіжні картки відсутні; позивачем не доведено, що ОСОБА_4 при укладенні договору надавались саме такі Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви. Відповідач зазначає, що вона дійсно користувалась послугами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та в неї було декілька платіжних карток Приватбанку, у тому числі платіжка картка «Голд», пенсійна платіжна картка, а також кредитна картка «Універсальна», проте з 2015 року будь-яка заборгованість перед Приватбанком в неї відсутня. Позивачем надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № 152228, яка не містить підпису будь-яких осіб, не зазначена дата її складання, в якій зазначено, що картрахунок відкритий 19.12.2013 року з терміном дії до березня 2021 р., проте, як зазначає у відзиві позивач, до березня 2021 року діє інший рахунок 651580. Позивачем не надані відомості по картці №651580, а надані відомості по іншій картці за № 4439101, інформація щодо якої в матеріалах справи відсутня. Матеріали справи не містять відомості про власників вищезазначений карткових рахунків (а.с.202-216 т.1).

18.05.2018 року, 01.06.2018 року від позивача надійшла відповідь на заперечення, в яких позивач зазначає, що відповідач не спростував наявність та розрахунок заборгованості перед банком та не довів, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. За заявою відповідача про перевипуск картки відповідачу надавалася карта з новим терміном дії, а оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору, в заповненні додаткових документів відсутня необхідність (а.с.218-230, 243-249 т.1).

02.07.2018 року відповідач надала до суду письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що кредит, стягнення заборгованості по якому є предметом спору, було погашено нею ще у 2015 році, вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, надані позивачем документи не підписані та не засвідчені посадовими особами належним чином (а.с.1-4 т.2).

24.09.2018 р. від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, матеріали справи містять письмову заяву позивача про проведення судового розгляду без участі його представника (а.с.33 т.1).

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на доводи, які викладені у відповіді на відзив, запереченнях і письмових поясненнях відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник банку просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази по справі, а тому при ухваленні рішення судом були порушені ст. ст. 257-264,1054-1056 ЦК України.

Вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті банку, складає між ним та Банком Договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Зазначив, що доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом жодна зі сторін не скористалася.

Вказав, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон Клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди / відома Клієнта. Згідно довідки про видачу кредитних карт (міститься в матеріалах справи) Відповідач отримав кредитні карти №003989, №643183, №152228, №651580, остання з яких має термін дії до останнього дня 03.2021 року.

Рахунок №4439101, про який зазначив Відповідач - це бонусний рахунок. Бонусний рахунок - спеціальний рахунок, що відкривається Банком для обліку в електронному вигляді бонусів Держателя карти за попередньо здійсненими операціями з платіжною карткою. Бонусний рахунок функціонує для обліку кредиторської заборгованості Банку перед ТСП-партнерами Банку в сумі наданих знижок Держателю картки "Універсальна" у валюті гривня та не є поточним рахунком. Бонуси виникають за рахунок надання ТСП-партнерами Банку знижки Клієнту при здійсненні покупки, а також за участю Клієнта в інших акціях. ТСП-партнери об'єднані в мережу "Бонус +", витратити нараховані бонуси можливо тільки в рамках цієї мережі. Банк перераховує грошові кошти в сумі нарахованих бонусів ТСП-партнерів в разі звернення власника Платіжного Засоби «Бонус Плюс» і наявності необхідної суми бонусів для здійснення покупки. Актуальний список ТСП-партнерів "Бонус +", умови Акцій, визначених у п.п. 2.1.1.2.12-2.1.1.2.15. цих Умов, але не виключно, розміщені на Іпіетеї-сайті Банку. У разі, якщо по бонусному рахунку Клієнта не здійснюються операції (поповнення або трата бонусів), Банк має право на винагороду за обслуговування рахунку відповідно до встановлених тарифів. Клієнт доручає Банку

Зазначив, що можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закон України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року. Постановою ВСУ № 6-2003цс15 визначено, що у відповідності до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те порушення. Основним положенням даної постанови являється саме накладання санкцій за одне порушення, а тому не може прийматися до уваги в даному випадку, адже: одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, тільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним говором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Юридичною відповідальністю є реалізація санкції норми, відносно правопорушника, покладання на нього офіційного боргу зазнати позбавлення матеріального, фізичного або духовного порядку. Враховуючи викладене, принцип свободи договору, дає право Банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі та штрафу, та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже адже характер правопорушень в даному випадку різний. Підсумовуючи вищевикладене, передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, Банк не допускає порушення норми статті 61 Конституції України.

Щодо Памятки клієнта, то це брошура з умовами кредитування, яка видається клієнту разом з карткою, через це вона і не долучена до позовної заяви. Укладаючи Кредитний договір Відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

У відзиві на скаргу ОСОБА_4 просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року залишити без змін, а скаргу банку без задоволення.

Послалася на те, що додана до матеріалів справи анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8) відповідачем ОСОБА_4 не підписана, а анкеті не зазначено номер платіжної картки, номер розрахункового рахунку, вид карткового рахунку, не зазначені умови, строки та терміни надання кредиту, його розмір. Памятка клієнта (а.с. 8), які міститься в нижній частині аркушу, під анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису клієнта, тобто відповідача, про ознайомлення із нею. Зворотній бік аркушу справи 8 містить якийсь підпис від імені Клієнта, при цьому кредитний ліміт зазначено у розмірі 3000,00 грн., проте в доводах позову не обґрунтовано, чому у розрахунках позову вказано інший ліміт, 8700 грн. Зворотній бік аркушу справи 8 не містить в собі інформацію про те, що це є продовженням анкети-заяви.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних кварт Універсальна (а.с. 9), а також ОСОБА_1 з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-24) не містять підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження того, що відповідачу для ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту.

За відсутності безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг, зазначені Правила та Умови надання банківських послуг, Тарифи не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, що відповідає правові й позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі № 6-2320цс16.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 9) не містить відомостей про те, яка конкретно з можливих чотирьох різних за умовами карток «Універсальна» перебувала у користуванні відповідача, що не дозволяє перевірити виписки з банку та його розрахунки. Твердження позивача про те, що відповідач за кредитним договором від 15 квітня 2011 року отримала 4 кредитні картки не підтверджені доказами, згідно до анкети-заяви Клієнту надається лише одна платіжна картка.

Відповідач не заперечувала той факт, що вона користувалася послугами ПАТ КБ «ПриватБанк», у неї була платіжна картка «Голд», пенсійна платіжна картка була і кредитна картка «Універсальна», проте заборгованість по кредитній картці у неї відсутня.

З 2015 року у неї взагалі будь-яка заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутня. Заперечила проти того, що вона у 2015 році використовувала кредитні кошти та вносила кошти на кредитний рахунок.

Звертає уваги, що жодного договору, який в таких випадках відповідно до ст. 1066 ЦК України має укладатися, про прийняття і зарахування грошових коштів банк до справи не надав. Банк належними і допустимим доказами не довів отримання відповідачем кредитних карток, а надана з цього приводу ілюстрація, на якій зображена якась жінка з листком в руках не підтверджує отримання відповідачем кредитних карток з відповідними номерами, цей доказ не є достовірний. Довідка, яка складена від імені юрисконсульта ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 квітня 2018 року про отримання відповідачем чотирьох кредитних карток також не є належним, допустимим і достовірним доказом.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості належним ніким не підписаний, не відповідає дійсності, а також п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджене Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року щодо належних відомостей і даних про дату, місце і час її складання як первинного документа; про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківських операцій та правильність її оформлення; посади, прізвища та підписи осіб, які складали виписку. Виписка також не відповідає положенням п.п. 4.3 4.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.200р.: не містить номерів кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, дата складання. Вказана виписка належними і допустимими доказами не підтверджена, у виписці банку замість однієї з карток № 651580 зявились відомості щодо іншої, вже пятої, картки № 4439101, про яку в матеріалах справи взагалі нічого не зазначено.

Згідно до вказаної виписки, банк самостійно здійснював списання відсотків за користування кредитом, що не відповідає вимогам законодавства України. Банк не виконав обовязок ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України про письмове повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Споживач про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повинен бути повідомлений кредитором письмово. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду України від 19 жовтня 2011 року у справі № 6-59325св10. Документи про нібито смс-повідомлення ОСОБА_4 про зміну процентної ставки ніким не підписані і не є належними, допустимим доказами. Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_4 про нові тарифи.

ОСОБА_4 підтвердила, що вона сплачувала заборгованість за кредитом, однак не за тим, про який йдеться в цій справі. Станом на 2015рік вона погасила заборгованість за кредитом.

Одночасне стягнення пені і штрафів за одне й те саме правопорушення відповідно до ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності є неприпустимим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

У статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до статті 375 ЦПК Україии суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані належні і допустимі докази, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг, в редакції, що надана до суду, оскільки відповідач їх не підписувала, про що зазначає і сама відповідач у своїх запереченнях. За заявою відповідача про перевипуск картки відповідачу надавалася карта з новим терміном дії, при цьому на підтвердження вищезазначеного, позивачем не надані докази, що відповідач зверталась до Банку з такими заявами, не надані докази про термін дії попередніх карт, що видавалися відповідачу, про повне або часткове виконання відповідачем своїх зобовязань за договором перед пролонгацією договору. Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача і штрафу і пені одночасно не відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 15.04.2011 р. ОСОБА_4 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається з змісту цієї Анкети-заяви, ОСОБА_4, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПРИВАТБАНКУ, виявила бажання оформити на своє імя платіжну картку «Універсальна», з кредитним лімітом по платіжній картці «Універсальна» 3000 грн. (а.с.8 т.1).

В Анкеті-заяві відповідач погодилась з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді з договором про надання банківських послуг та згоден з його умовами. Відповідач зобовязався виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав до матеріалів справи розрахунок заборгованості та виписку з рахунку відповідача (а.с. 4-7 т. 1, 110-144 т.1, 171-182 т. 1).

Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 638 ЦК України:

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно до статті 640 ЦК України:

1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

3. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України належною формою договору кредиту у даному випадку є письмова, що, зокрема, відповідно до правил ст. 218 ЦК України зобовязує сторони надавати належні і допустимі докази на підтвердження своїх доводів та заперечень щодо факту укладення та змісту цього договору у письмовій формі.

Однак позивач всупереч свого процесуального обовязку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що договір кредиту у вигляді надання кредитної картки був укладений саме та тих Умовах та Правилах та відповідно до тих Тарифів, які були надані до матеріалів справи. Наявні у справі витяги та копії вказаних документів не містять підпису відповідача про те, що вони були їй надані для ознайомлення. Позивач не надав до суду належних, достовірних і достатніх доказів (ст.ст. 77-80 ЦПК України) про те, що саме з цими документами відповідач ознайомилася при підписання анкети-заяви про приєднання до запропонованих банком умов, правил та тарифів.

Відповідач не заперечувала того факту, що вона користувалася послугами ПАТ КБ «ПриватБанк», у неї була платіжна картка «Голд», пенсійна платіжна картка і кредитна картка «Універсальна», проте таке визнання обставин не є достатнім у розумінні ст. 80 ЦПК України доказом тих заявлених у позові умов, на яких був укладений договір кредиту та розміру заборгованості, про стягнення якої просив суд банк.

При цьому колегія суддів погоджується із наведеними вище відзивом відповідача на апеляційну скаргу.

Дійсно, позивач належними, допустимими і достатніми доказами не довів розмір заборгованості. Так, надані банком розрахунки заборгованості та витяги з рахунку відповідача не відповідають вимогам, які висуваються до бухгалтерських документів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості належним ніким не підписаний, не відповідає п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року щодо належних відомостей і даних про дату, місце і час її складання як первинного документа; про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківських операцій та правильність її оформлення; посади, прізвища та підписи осіб, які складали виписку. Виписка також не відповідає положенням п.п. 4.3 4.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.200р.: не містить номерів кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, дата складання. Вказана виписка належними і допустимими доказами не підтверджена, у виписці банку замість однієї з карток № 651580 зявились відомості щодо іншої, вже пятої, картки № 4439101, про яку в матеріалах справи взагалі нічого не зазначено.

Згідно до вказаної виписки, банк самостійно здійснював списання відсотків за користування кредитом, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України про письмове повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Споживач про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повинен бути повідомлений кредитором письмово. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, колегія суддів також керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, сторонами якої були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник.

Так, Верховним Судом України в цих правових позиціях було зазначено, що у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Надані позивачем документи про нібито смс-повідомлення ОСОБА_4 про зміну процентної ставки ніким не підписані і не є належними, допустимим доказами. Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_4 про нові тарифи.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 9) не містить відомостей про те, яка конкретно з можливих чотирьох різних за умовами карток «Універсальна» перебувала у користуванні відповідача, що не дозволяє перевірити виписки з банку та його розрахунки. Твердження позивача про те, що відповідач за кредитним договором від 15 квітня 2011 року отримала 4 кредитні картки не підтверджені доказами, згідно до анкети-заяви Клієнту надається лише одна платіжна картка.

За відсутності безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг, зазначені Правила та Умови надання банківських послуг, Тарифи не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, що відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі № 6-2320цс16.

Таким чином, оскільки позивач не довів істотні умови договору кредиту і розмір заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, який доводами скарги не був спростований.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 січня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії ОСОБА_2.

ОСОБА_3.