Дата документу 22.11.2019 Справа № 311/686/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/686/19 Головуючий у 1-й інстанції: Пушкарьова С.П.
Провадження №22-ц/807/2954/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, треті особи Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, треті особи Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 . Після смерті матері залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,6800 га, що розташована на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЗП № 036805, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2623, на яку позивачами отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2015 року та земельної ділянки площею 1,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № НОМЕР_1 на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області.

На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 05.05.1993 року за № 283 на ім`я ОСОБА_3 був виданий державний Акт ЗП № 023014 на право власності на землю площею 1.64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № 4.

Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом подали заяву про прийняття спадщини до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області.

Постановою Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 12 грудня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що наданий спадкоємцями Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 023014 виданий Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області не містить номеру реєстрації Акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, дати видачі.

У зв`язку із цим звернулися до Василівського району Запорізької області із позовною заявою, в якій просили:- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності по Ѕ частку земельної ділянки площею 1,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № НОМЕР_1 , розташованої на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області та належала на підставі Державного Акта на право власності на землю виданого на підставі розпорядження голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.05.2003 року за № 283, виданого на імя ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на кожну по Ѕ частку земельної ділянки площею 1,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № НОМЕР_1 , розташованої на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, яка належала на підставі Державного Акта на право власності на землю виданого на підставі розпорядження голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.05.2003 року за № 283, виданого на імя ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, перший заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють правовідносини, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_1 судовий збір.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 за життя не отримала державний акт на спірну земельну ділянку і не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на неї, тому це нерухоме майно не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, а отже, визнання за позивачами права власності суперечить приписам законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України учасники справи не надали.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у своїх висновках посилався на те, що, оскільки позивачі прийняли спадщину, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, тому за позивачами необхідно визнати право власності на земельну ділянку, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

З таким висновком суду не можна погодитися виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 23 листопада 2010 року, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 64, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 10).

Згідно з відомостями державного акта на право власності на земельну ділянку, серії 1V- ЗП № 023014, ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Василівської райдержадміністрації від 5 травня 2003 року № 283 належала земельна ділянка, площею 1.64 га, яка розташована в адміністративних межах Приморської сільської ради Василівького району Запорізької області .

Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на все її спадкове майно, у тому числі і на спірну земельну ділянку.

У відповідь на запит Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 25.07.2019 року повідомила, що в книгах реєстрації державних актів на право приватної власності громадян відсутній реєстраційний запис щодо державного акту серії 1V- ЗП № 023014 виданий на ім`я ОСОБА_3 , площею 1.64 га сільськогосподарського призначення ( а.с. 73).

Згідно з відомостями державного акта на право власності на земельну ділянку, серії 1V- ЗП № 023014 вбачається, що його не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, дата видачі акту відсутня ( а.с. 12-13).

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (у редакції, чинній на час видання державного акта).

Законом України « Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі проведення реєстрації таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, а право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована в адміністративних межах Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, площею 1,64 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використані садів в межах кварталу № 4 ОСОБА_3 за життя не отримала, в книгах реєстрації державних актів на право приватної власності громадян відсутній реєстраційний запис щодо державного акту на землю1V- ЗП № 023014, який міститься в матеріалах справи, а відповідно ОСОБА_3 , не набула права власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Оскільки, ОСОБА_3 за життя не отримала державний акт на спірну земельну ділянку і не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на неї, тому це майно не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, а отже, визнання на неї права власності за позивачами суперечить приписам законодавства.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку визнаючи за спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на спірну земельну ділянку.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Земельний Кодекс України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 350/67/15-ц, провадження № 14-652цс18.

Водночас, з такими вимогами до суду позивачі не зверталися, а відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог та задоволення апеляційної скарги з відповідачів на користь прокуратури Запорізької області підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1152.60 грн. за подання апеляційної скарги, з кожного по 576.30 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, треті особи Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури Запорізької області ( , адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) судовий збір з кожного по 576.30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 22 листопада 2019 року.

Головуючий суддя-доповідач Суддя Суддя

Подліянова Г.С. ОСОБА_4 М.С. Кочеткова І.В.