Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 264/3830/18

провадження № 61-47411св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року у складі судді: Матвєєвої Ю. О., та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 рокуу складі колегії суддів: Гаврилової Г. Л., Зайцевої С. А., Попової С. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтований тим, що 04 червня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 213. У сторін є двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Втім, спільне життя між сторонами не склалося, між ними існують стійкі неприязні відносини, подальше сумісне життя з відповідачем суперечить інтересам ОСОБА_1 та інтересам дітей.

ОСОБА_1 просила розірвати шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований 04 червня 2015 року.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 04 червня 2015 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 213.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з метою збереження сім`ї за клопотанням відповідача судом було надано сторонам двомісячний строк на примирення, який позитивних результатів не дав, позивач своєї позиції стосовно розірвання шлюбу та ставлення до відповідача не змінила, бажання зберегти сім`ю та продовжувати шлюбні стосунки не має. За таких обставин суд зробив висновок про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні відносини є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд відхилив посилання відповідача на збереження шлюбу з метою спілкування та виховання малолітніх дітей, оскільки питання участі одного з батьків у вихованні дітей є предметом іншого позовного провадження, яке наразі перебуває на розгляді в суді, вказана обставина не може бути основоположною в питанні збереження сім`ї з огляду на незгоду позивача продовжувати шлюбні стосунки. Аргументи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів протиправної поведінки відповідача стосовно неї також не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки її наполягання на розірванні шлюбу є її волевиявленням, а будь-яке примушування до шлюбу законом не допускається.

Додатковим рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2019 року резолютивну частину рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року ухваленого в справі № 264/3830/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, доповнено реченнями такого змісту: « ОСОБА_2 звільнити від сплати суми судового збору. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року в інтересах збереження сім`ї сторонам надано строк для примирення два місяці. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю та спільно виховують дітей. Натомість, сторони не заперечують, що з листопада 2017 року не проживають однією сім`єю, живуть за різними адресами, та позивачка категорично заперечує поновлення сімейних відносин.

Встановивши, що збереження шлюбу неможливе, суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову. Апеляційний суд зазначив, що незважаючи на помилкове застосування судом першої інстанції частини третьої статті 109 СК України, оскільки шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а розірвання шлюбу є волевиявленням позивача та будь-яке примушування до шлюбу законом не допускається, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що збереження шлюбу необхідно для мети спілкування, виховання дітей, та лікування дитини з інвалідністю, апеляційним суд вказав, що питання участі одного з батьків у вихованні дітей є предметом іншого позовного провадження, яке наразі перебуває на розгляді в суді, а тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана обставина не може бути основоположною в питанні збереження сім`ї з огляду на незгоду позивача продовжувати шлюбні відносини.

Аргументи учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції або до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував частину третю статті 109 СК України, не надав сторонам достатній строк для примирення та не врахував, що позивач не довела наявність підстав для розірвання шлюбу, а розірвання шлюбу суперечить її інтересам та інтересам спільних малолітніх дітей позивача та відповідача, одна з яких є інвалідом від народження.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, 04 червня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ) зареєстрували шлюб, актовий запис № 213. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

У сторін є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суди встановили, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають як на позивача, так і на відповідача. Сторони не проживають разом з листопада 2017 року, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин.

У ході підготовчого судового засідання в суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про надання строку для примирення, оскільки він не згоден на розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю, і сторони мають спільних дітей.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року призначено подружжю строк для примирення 2 місяці, тобто до 04 грудня 2018 року.

Суди встановили, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю та спільно виховують дітей.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний висновок зроблено упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу без представника відповідача і необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що апеляційний суд протокольною ухвалою відхилив клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. При цьому, відхилення апеляційним судом клопотання про відкладення розгляду справи не позбавило ОСОБА_2 можливості надати апеляційному суду докази чи пояснення, з урахуванням того, що про судове засідання відповідача було повідомлено 09 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про повідомлення про дату і час слухання справи та отриманням повістки для передання представнику Молчанову Р. Е. (а. с. 176). Крім цього, аналогічні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою представника ОСОБА_2 адвоката Молчанова Р. Е. подавались апеляційному суду 09 квітня 2019 року (а. с. 166, 174), у зв`язку із чим апеляційним судом розгляд справи було відкладено на 16 квітня 2019 року (а. с. 175) та надано ОСОБА_2 час для забезпечення участі у справі адвоката Молчанова Р. Е. або отримання правової допомоги від іншої особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін, а судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2018 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков