Справа № 454/1790/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1511/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року, постановлене в складі головуючої судді Струс-Духнич Т.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ПАТ «Акцент-Банк» 23 липня 2015 року звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17.04.2008 року між банком та відповідачем укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, станом на 26.06.2015 року у нього виникла заборгованість в сумі 28 453 грн. 73 коп., яка складається із: 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 15 087 грн. 60 коп. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 8 535 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 331 грн. 13 коп. штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 28 453 грн. 73 коп. за кредитним договором від 17.04.2008 року та судові витрати.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором від 17.04.2008 р. в сумі 28 453 грн. 73 коп., яка складається із: 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 15 087 грн. 60 коп. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 8 535 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 331 грн. 13 коп. штраф (процентна складова).

В жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року, залишено без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року оскаржив відповідач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що ним до матеріалів справи долучено довідку банку від 20.10.2017 року № ORK4-HU3S-R 90S-PR23, яка підтверджує, що на момент ухвалення заочного рішення, ним сплачено в повній сумі заборгованість за кредитним договором. Окрім цього, звертає увагу, що така довідка ним була долучена до матеріалів справи 20.10.2017 року, однак після ознайомлення з матеріалами в подальшому вона була відсутня.

Просить скасувати заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17.11.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ "Акцент-Банк" повністю.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає частково.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 17.04.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, станом на 26.06.2015 року у нього виникла заборгованість, яка складається із: 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, та 15 087 грн. 60 коп. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, станом на 26.06.2015 року у нього виникла заборгованість в сумі 28 453 грн. 73 коп., яка складається із: 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 15 087 грн. 60 коп. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 8 535 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 331 грн. 13 коп. штраф (процентна складова). Вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором кредиту, а саме, тіла, відсотків, пені і штрафів через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань є обґрунтованими і відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першоюі другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину укладеного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів банку, з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування простроченими кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, нарахування процентів за користування простроченими кредитними коштами в розмірі 180 %, наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, з копії заяви (а.с. 8 зворот) від 17 квітня 2008 року вбачається, що сторони погодили умови кредиту лише щодо процентної ставки в розмірі 24 % на залишок заборгованості за кредитом та кредитний ліміт в сумі 3 000 грн. 00 коп.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що позивачем нарахування відсотків проведено за різними процентними ставками, в саме в розмірі 24 % на поточку заборгованості за кредитом та 180% на прострочену заборгованість.

На підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору від 17.04.2008 року та на підтвердження невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивачем надало суду лише розрахунок заборгованості, проте банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки із зазначенням строку її дії, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку в будь-якій редакції не є можливим.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Умови та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена серед іншого і у формі сплати неустойки (пені, штрафів), як відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З вищевикладених вище правових норм також вбачається, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що безпідставними є вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1331 грн. 13 коп. (процентна складова), оскільки відсутній такий обов`язок в анкеті-заяві від 17 квітня 2008 року, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

На підставі викладеного колегія суддів також приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 8 535 грн. 00 коп. також ґрунтується на припущеннях, оскільки їх розмір і підстави стягнення не визначені умовами договору, укладеного між сторонами.

Необґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 15 087 грн. 60 коп., оскільки строк їх нарахування не визначений умовами договору, укладеного між сторонами.

У зв`язку з наведеним, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, заборгованості за пенею і штрафів.

Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафів не підлягають задоволенню.

Отримання кредитної картки ОСОБА_1 не заперечував. Дана обставина підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.7).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами по картці та один раз 27.11.2008 року повертав отримані кошти в сумі 600 грн. 00 коп. (а.с. 3). Однак, заява про застосування строку позовної давності відповідачем не подавалась.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором кредиту б/н від 17.04.2008 року, яка згідно розрахунку заборгованості складає 3 000 грн. 00 коп.

Мотиви апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутня заборгованість по даному кредиту, що стверджується довідкою №ORK4-HU3S-R90S-PR23 від 20.10.2017 року, з якої вбачається, що станом на 20.10.2017 року відповідач немає заборгованості перед «ПАТ «А-Банк», на висновки суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки станом на час ухвалення заочного рішення заборгованість по кредитному договору б/н від 17.04.2008 року була наявна. Як стверджує позивач у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 100) заборгованість відповідачем була погашена лише 18 жовтня 2017 року, про що останній і отримав довідку 20 жовтня 2017 року.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої в частині стягнення тіла кредиту залишити без змін, а в решті рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ПАТ «АкцентБанк» задоволені частково, а саме на 10, 54 %, апеляційна скарга задоволена частково. При подачі позовної заяви ПАТ «АкцентБанк» сплачено судовий збір у розмірі 284 грн. 54 коп. та при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 352 грн. 40 коп. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АкцентБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 30 грн. 00 коп. за подання позовної заяви та 37 грн. 11 коп. з ПАТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення тіла кредиту в сумі 3 000 грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 21 листопада 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією та штрафів - відмовити.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000 грн. 00 коп. рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 . ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (Код ; 49074, м.Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11) 30, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (Код ; 49074, м.Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 . ІПН НОМЕР_1 ) 37 грн. 11 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.