233 № 233/7780/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
особи, які брали участь у справі:
заявник ОСОБА_1 ,
представник заявника ОСОБА_2 ,
заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи, -
В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з вказаною заявою звернулась ОСОБА_1 , в якій просила встановити факт народження нею дитини жіночої статі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. В обґрунтування вимог заявник посилався на те, що Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12 листопада 2019 року відмовив у проведенні державної реєстрації народження особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації народження особи.
У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялась належним чином, про причини неявки свого представника не повідомила.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Відповідно до абз. 1, 5 ч. 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Статтею 125 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. А відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ч. 1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Судом встановлено, що згідно з відомостями паспорту громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Донецьк, є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
21 жовтня 2019 року в Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька заявник ОСОБА_1 народила першу дитину дівчинку, на підтвердження чого до заяви долучено медичне свідоцтво про народження № 746 від 22.10.2019 року, свідоцтво про народження ОСОБА_4 , видане 29 жовтня 2019 року Ленінським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції, де матір`ю дитини записана заявник у справі ОСОБА_1 , обмінну карту пологового будинку з результатами медичних досліджень, світлини матері з дитиною.
Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило.
Судом не встановлені відомості щодо перебування ОСОБА_1 у шлюбі та відповідно відомості про батька дитини.
Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
12 листопада 2019 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявника надано відмову у проведенні державної реєстрації народження дитини № 15.19-36-101 в зв`язку з наданням документу для підтвердження факту народження особи, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».
Враховуючи те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження особи, суд дійшов до висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації народження особи є об`єктивні перешкоди.
Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Згідно з ч.1 ст. 145, ч. 1 ст. 146 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім`я дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 147 ЦПК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.
Відповідно до п. 21, 22 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Власне ім`я дитини визначається за згодою батьків. При державній реєстрації народження іншою особою власне ім`я дитини присвоюється за її вказівкою. У разі відсутності при державній реєстрації народження згоди батьків щодо присвоєння власного імені спір вирішується органами опіки й піклування або судом.
На виконання вимог ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Отже, суд не присвоює дитині ім`я, оскільки це можуть зробити батьки дитини або інша особа безпосередньо під час реєстрації народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
З метою захисту прав і свобод громадян України суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею першої дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області, Україна, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 273, 293-294, 317, 319, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про встановлення факту народження особи задовольнити.
Встановити факт народження першої дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження місто Донецьк, громадянки України.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: заяву ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: м. Костянтинівка, вул. Театральна, буд. 5, ЄРДПОУ 22021072.

Суддя