ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8782/19 Справа № 204/3782/19 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року

по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Чечелівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року заявник звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті останнього, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви, заявник вказала на те, що між заявником та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В подальшому заявник та ОСОБА_2 сумісно мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , де були зареєстровані. З початком проведення Антитерористичної операції на сході України у 2015 році заявник та ОСОБА_2 були вимушені переїхати до м. Дніпра, де були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи та почали фактично мешкати за адресою: АДРЕСА_2 . На початку травня 2016 року заявник та ОСОБА_2 знаходились за місцем реєстрації, де останній ІНФОРМАЦІЯ_3 раптово помер. Отримавши свідоцтво про смерть чоловіка, заявник звернулась до Чечелівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для оформлення пенсії по втраті годувальника. Однак заявниці було відмовлено та вказано, що необхідним є надання довідки про сумісне проживання з годувальником на момент його смерті. Заявнику видано зазначену довідку представниками окупаційної адміністрації м. Єнакієве. Враховуючи, що документи з окупованих територій не мають юридичної сили на території України, заявник вимушена звернутись до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 червня 1965 року Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.10).

Відповідно до довідки від 19.03.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Датою закінчення довідки вказано 19.09.2015 року (арк.с.7).

Згідно довідки від 16.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Датою закінчення довідки вказано 15.06.2016 року (арк.с.9).

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 фактично проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 з 19.03.2015 року (дата взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ) по 19.09.2015 року (дата закінчення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ).

Як вбачається з довідки від 27.02.2019 року, виданої КП «Жилищно-ремонтное управление №2» ДНР, за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, із зазначеної довідки не вбачається, у який саме період ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за вказаною адресою (арк.с.12).

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Єнакієвським МВ УМВС України у Донецькій області, міститься відмітка про реєстрацію ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , датована 03.06.1974 р.(арк.с.8). Така ж сама відмітка про реєстрацію міститься у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 - ОСОБА_1 (арк.с.5).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1297, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років, місцем смерті зазначено м. Єнакієве, Донецька область (арк.с.19).

Після смерті чоловіка заявник 11.03.2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Чечелівським відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявнику надано роз`яснення, що для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно надати документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий відповідно із вимогами чинного законодавства. Одночасно роз`яснено, що місто Єнакієве віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (арк.с.20).

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції посилався на те, що заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження того факту, що саме на момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заявниця проживала разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1 , чим не було виконано вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте погодитися із законністю такого рішення не можна.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року справа № 761/16799/15-ц.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у ст. 315 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 256 ЦПК України визначено можливість встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення. Відповідно до ст.258 ЦПК України, в заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; який факт заявник просить встановити та з якою метою; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається із змісту заяви, та наданих в ході розгляду справи заявником ОСОБА_1 пояснень встановлення вищезазначених фактів необхідно їй для звернення до Чечелівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для оформлення пенсії по втраті годувальника, а також реалізації своїх прав, як спадкоємця, після смерті чоловіка.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку виник спір про право, який необхідно розглядати в порядку позовного провадження.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає розгляду в порядку окремого провадження, що призвело до порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Оскільки рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування, апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин справи і положень закону вважає за необхідне рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду та роз`яснити про її право звернення до суду із позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 315, 374 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року - скасувати .

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Чечелівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко