Ухвала

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 490/5223/16-ц

провадження № 61-30367св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Калараша А. А. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Власова Світлана Яківна, Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від

21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від

05 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Власова С. Я., Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Власова С. Я., Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про витребування з чужого незаконного володіння житлового будинку, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2017 року вказані позови ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження.

Позовні заяви мотивовані тим, що їй з лютого 2008 року на праві власності належить домоволодіння

АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння позивачу подарувала її тітка ОСОБА_2 , оскільки інших родичів вона не мала. Однак у травні 2009 року у неї з

ОСОБА_2 виник конфлікт та остання пішла з дому. Після цього з 2009 року до 2014 року пройшло чотири судових процеси щодо визнання недійсним договору дарування від 20 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , та всі судові рішення у таких справах підтвердили законність договору дарування та право власності позивача. Також вказувала, що у грудні 2015 року вона дізналася, що право власності на це домоволодіння зареєстровано на іншу особу - ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня

2015 року, укладеного між ОСОБА_2 , від імені якої діяла ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 . Вказує, що на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не була власником спірного домоволодіння, тому не мала права його віджувати іншій особі. Також зазначала, що після цього договору купівлі-продажу спірне домоволодіння було двічі відчужене та на час звернення до суду з позовом останнім власником його стала ОСОБА_4 . Звертає увагу суду, що з 2009 року до звернення до суду у спірному домоволодінні проживала лише вона та її син та всі витрати на утримання цього нерухомого майна несла лише вона. Зазначає, що протягом всього цього часу вона підтримувала в технічно справному стані це домоволодіння, сплачувала комунальні платежі та навіть поміняла в будинку металопластикові вікна. За весь цей час ні

ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 до спірного будинку не приходили, ніхто з них не цікавився у неї чи він продається. Ключі від будинку завжди були у позивача та лише у лютому 2016 року до нього приїхала остання незаконна власниця ОСОБА_4 , яка здійснила в це домоволодіння незаконне проникнення, зламавши замки у вхідних дверях, однак після звернення до правоохоронних органів вона їх поставила на місце.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням останніх уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від

01 грудня 2015 року; витребувати у останнього власника ОСОБА_4 на її користь спірне домоволодіння; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 15 грудня 2015 року № 27110409 про реєстрацію права власності на цей житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зареєструвати право власності на спірний житловий будинок на її ім`я.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від

05 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами на

АДРЕСА_1 , укладений 01 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Власовою С. Я., за реєстраційним № 838.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 домоволодіння

АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Судові рішення мотивовані тим, що станом на час укладення ОСОБА_2 оспорюваного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, вона не була його власником, оскільки рішенням Центрального районного суду м. Миколаїва від 27 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 22 травня 2013 року, було підтверджено дійсність договору дарування спірного домоволодіння, укладеного 20 лютого 2008 року та правомірність набуття позивачем права власності на нього саме з часу укладення договору дарування. Сам факт наявності запису в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно не надавало їй права на розпорядження цим майном у грудні 2015 року, оскільки з 20 лютого 2008 року воно належало на праві власності позивачу, то оспорюваний договір купівлі-продажу від 01 грудня 2015 року не відповідає вимогам частини першої статті 203 ЦК України, тому відповідно до частини першої статті 215 ЦК України він є недійсним. Оскільки спірне домоволодіння вибуло з володіння ОСОБА_1 не з її волі, то таке майно набуте ОСОБА_4 , підлягає витребуванню від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами та зобов`язання Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зареєструвати право власності на цей житловий будинок на ім`я позивача, не підлягають задоволенню, оскільки вони заявлені до неналежних відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , поданій представником ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , подана представником ОСОБА_5 , на рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу з Центрального районного суду

м. Миколаєва.

У серпні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло електронне повідомлення

ОСОБА_7 про те, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 померла відповідач ОСОБА_2 , однак точна дата її смерті їй не відома.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 490/5223/16-ц передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу № 616/0/226-19 справу передано судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які ввійшли до складу колегії.

03 жовтня 2019 року Верховним Судом було надіслано запит до Центрального районного у м. Миколаєві відділа державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 жовтня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, з якого судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами не було встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Вказує, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права об`єднав в одне провадження дві справи позовні вимоги в яких не є однорідними, оскільки предмет та підстава позовів різні. Після об`єднання двох справ в одну, а саме: справи № 490/7079/16-ц та справи

№ 490/5223/16-ц, розгляд справи мав би початися заново, оскільки сторони по цим справам були різними і участі під час їх розгляду до об`єднання справ не приймали, то розгляд об`єднаної справи суд повинен був почати заново, однак цього зроблено не було. Також судом першої інстанції в порушення норм статей 27, 31, 33 ЦПК України 2004 року не було роз`яснено новим учасникам процесу, що розгляд справи може слухатися з початку. Також суд першої інстанції не задовольнив клопотання представника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, чим порушив його право на участь у судовому засіданні. Також зазначає, що вона є законним власником спірного домоволодіння та жодних порушень прав позивача при відчудженні їй спірного домоволодіння не було. Звертає увагу суду на те, що рішенням Центрального районного суду

м. Миколаєва від 12 травня 2016 року, яке набрало законної сили 22 червня

2016 року, ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 грудня 2015 року, укладеного між мною та ОСОБА_3 , тому цим рішенням встановлено факт правомірності набуття мною права власності на це домоволодіння. Вказує, що оскільки вона належним чином зареєструвала своє право власності на спірне домоволодіння, то вона є законним його власником, а ОСОБА_7 не набула на це домоволодіння у встановленому законом порядку права власності оскільки вона не здійснила державної реєстрації свого права власності.

У запереченнях ОСОБА_7 на касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги є безпідставними та зводяться до незгоди з висновками судів. Вказує, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права шляхом об`єднання в одне провадження двох однорідних позовних вимог, оскільки вони пред`явлені одним позивачем до різних відповідачів та стосувалися захисту її права власності на один і той же будинок. Також вказувала, що суд першої інстанції не порушив жодних прав ОСОБА_3 на участь в розгляді цієї справи призначеної на

21 березня 2017 року, оскільки він належним чином його повідомив про дату та час розгляду справи, а останній не надав до суду доказі щодо поважності підстав для відкладення розгляду справи.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли пояснення ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , у яких він просив задовольнити касаційну скаргу посилаючись на ті ж обставини, що зазначені в самій касаційній скарзі.

Також у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли пояснення ОСОБА_2 , подані представником ОСОБА_6 , на касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , однак оскільки вони були підписані та подані після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , то вони не беруться до уваги судом касаційної інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

23 жовтня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, з якого судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).

Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо спадкоємців ОСОБА_2 , то колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження до встановлення кола спадкоємців та їх залучення в разі наявності таких до участі у розгляді справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 3 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Оскільки правовідносини, з яких виник спір, допускають правонаступництво, касаційне провадження у справі слід зупинити до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_2 .

Разом з тим Верховний Суд вважає за необхідне з метою встановлення кола спадкоємців ОСОБА_2 витребувати у Першої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 251, пунктом 1 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Власова Світлана Яківна, центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію та покладення зобов`язання про державну реєстрацію за касаційною скаргою ОСОБА_4 , поданою представником ОСОБА_5 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 .

Витребувати у Першої миколаївської державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає

Головуючий Судді А. А. Калараш А. І. Грушицький С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. В. Сердюк