СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1180/18
Провадження №2/547/182/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Совєтовій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього коштів за період прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 134624 грн. 33 коп.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.12.2010 року між сторонами по справі був укладений договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу на умовах поворотності грошові кошти в розмірі 80000,00 грн.. Відповідно до рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27.02.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості в розмірі 79000 грн.00 коп.. Разом з тим, відповідач не здійснив повного або часткового повернення позивачу суми позики, визначеної рішенням суду. З огляду на викладене, посилаючись на положення ст.625 ЦК України, яка встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, позивач прохав суд стягнути з відповідача за період часу з 01.06.2011 року по 01.12.2018 року грошові кошти в загальній сумі 134624 грн. 33 коп., з яких: інфляційні втрати складають 116833 грн.10 коп. та 3% річних в сумі 17791 грн.23 коп..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.51). Згідно письмової заяви прохав суд розглянути справу без його участі та задоволити позовні вимоги повністю (а.с.52).

В судове засідання відповідач по справі ОСОБА_2 не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а.с.39-40, 41). Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі у встановлений судом строк на подав. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності, від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило.

Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання по розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.02.2018 року з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики від 17.12.2010 року у сумі 79000 грн.00 коп.. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 30.03.2018 року (а.с.5-6).

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню, встановлені заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.02.2018 року, обставини: укладення між сторонами 17.12.2010 року договору позики з кінцевим строком повернення суми позики 01.06.2011 року; отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 суми позики, як грошових коштів, що позичалися, а саме: 80000,00 грн. та часткове повернення відповідачем отриманих в позику грошових коштів 01.02.2015 року в сумі 500,00 грн. та 03.09.2016 року в сумі 500,00 грн..

Жодних письмових доказів (розписки) на підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_2 згідно рішення суду отриманих в позику грошових коштів в сумі 79000,00 грн. під час розгляду справи суду надано не було, що згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики відповідачем, як позичальником, виконано не було.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту розписки, доданої до позовної заяви, на підтвердження укладення між сторонами по справі 17.12.2010 року договору позики, судом встановлено, що жодних умов про розмір процентів, на стягнення яких позивач, як кредитор, має право у разі прострочення відповідачем ОСОБА_2 , як боржником, виконання грошового зобов`язання, вказана розписка не містить, а тому судом при вирішенні спору враховується розмір процентів, визначений ч.2 ст.625 ЦК України - три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17 та постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №638/10417/15-ц, норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Судом встановлено, що прострочене відповідачем ОСОБА_2 грошове зобов`язання, є визначеним у гривнях, та складає 79000,00 грн..

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не виходить за межі позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних втрат за визначений позивачем період прострочення виконання зобов`язання за договором позики з 01.06.2011 року по 01.12.2018 року та при визначенні розміру інфляційних втрат керується рекомендаціями, викладеними в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97 (щодо можливості використання при розрахунку річних індексів інфляції, визначених шляхом множення щомісячних індексів).

Індекс інфляції за 2012 рік складав 99,8, за 2013 рік - 100,5, за 2014 рік - 124,9, за 2015 рік - 143,3, за 2016 рік - 112,4, за 2017 рік - 113,7, за шість місяців 2011 року (з червня по грудень) - 98,99, за 11 місяців 2018 року (з січня по листопад) - 109,2.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку інфляційних збитків за період з 01.06.2011 року по 01.12.2018 року з урахуванням суми боргу в розмірі 79000,00 грн., добутку визначених річних індексів інфляції за 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 та 2017 роки, а також щомісячних індексів із червня по грудень 2011 року та щомісячних індексів із січня по листопад 2018 року, інфляційні втрати складають 116833,10 грн., що підтверджується формулою розрахунку (79000,00 грн. (сума боргу) х добуток індексів інфляції 247,89 (99,8 х 100,5 х 124,9 х143,3 х 112,4 х 113,7 х 98,99 х 109,2): 100% - 79000,00 грн.)

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних втрат за договором позики від 17.12.2010 року в сумі 116833,10 грн. підлягає задоволенню.

За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 за договором позики від 17.12.2010 року 3% річних від простроченої суми, що становить 17791 грн.23 коп., згідно з наступним розрахунком: 79000 грн. 00 коп. (сума боргу) х 2740 дні (період з 01.06.2011 року по 01.12.2018 року) х 3 : 100 : 365 = 17791 грн.23 коп..

При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, також приходить до висновку, що відповідачем по справі не надано жодного належного доказу на спростування наведеного позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми за договором позики та її розміру.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 17.12.2010 року та приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача по справі на його користь суми інфляційних збитків в розмірі 116833 грн.10 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 17791 грн.23 коп., а всього в розмірі 134624 грн. 33 коп..

Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачений судовий збір в сумі 1346 грн.25 коп., що підтверджено належним письмовим доказом (а.с.1).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в повному обсязі, з відповідача по справі на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1346 грн. 25 коп. (1% ціни позову).

Інших судових витрат, повязаних з розглядом справи, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 17.12.2010 року грошові кошти в розмірі 134624 грн. 33 коп. (сто тридцять чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні тридцять три копійки).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1346 грн. 25 коп. (одна тисяча триста сорок шість гривень двадцять пять копійок).

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: с.Заїчинці Семенівського району Полтавської області, поштовий індекс 38252; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду або через Семенівський районний суд Полтавської області.

Повне рішення суду складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий С.Ю.Атаманова