Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Наумова С.В.,

при секретарі Слакві-Марчук Н.В.,

представника відповідача Матвєєва С.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2016р. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Справа призначалась до слухання неодноразово. Відповідачі належним чином викликались до суду для розгляду справи, зокрема на 14 год., 28.10.2015р., на 12 год., 04.12.2015р. та на 14 год. 30 хв., 26.01.2016р. що стверджується рекомендованими листами з повідомленнями «Укрпошта» повернутими до суду за закінченням терміну зберігання, однак в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

26 січня 2016 року було винесено заочне рішення, яким позов задоволено повністю, зокрема в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 07 березня 2008 року у розмірі 903191 (дев`ятсот три тисячі сто дев`яносто одна) грн. 28 коп., перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" () звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2001р., виданого УЖКГ ВК РМР відповідно до наказу № 26 від 24.01.2001р. та зареєстроване Рівненським МБТІ 05.02.2001р. Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" () право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішене питання про судові витрати.

09.10.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про скасування заочного рішення та скасування заочного рішення.

У поданій до суду заяві представник ОСОБА_4 - адвокат Матвєєв С.О. просив скасувати заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2016 року. В обґрунтування своїх вимог вказує, що причиною неявки відповідача на судові засідання було те, що останній не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та був позбавлений права подати свої заперечення на позовну заяву. Вважає, що заочне рішення постановлене з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засідання проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечив.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача вивчивши матеріали зазначеної цивільної справи, судом 23 жовтня 2019 року винесено ухвалу якою поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та задоволено заяву про скасування заочного рішення від 26 січня 2016 року. Справу призначено до розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується його розпискою у матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Мушкеєв В.В., представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Матвєєв С.О. в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні. Також подали відзив в якому зазначили що позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстави того, що виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України), а ст. 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими обґрунтовується позов, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи 08.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 07.03.2008р., що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк».

07.03.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошті у розмірі 25 000 доларів США з розрахунку 13,9% річних за користування кредитом на строк до 05.03.2018р., а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

ОСОБА_3 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання в результаті чого станом на 28.07.2015р. наявна заборгованість складає 903191,28 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 496093,05 грн.; сума заборгованості за відсотками 407098,23 грн. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 07.03.2008р. між сторонами укладено іпотечний договір № 79259, відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2001р., виданого УЖКГ ВК РМР відповідно до наказу № 26 від 24.01.2001р. та зареєстроване Рівненським МБТІ 05.02.2001р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

За змістом ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 2.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.4. іпотечного договору, звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 21.03.2018 р. та постанові від 23.05.2018 р. констатував, що стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» не передбачає виникнення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду.

Крім того, виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України), а ст. 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору є позасудовим способом захисту і не передбачено як спосіб захисту права шляхом звернення до суду (фактично про встановлення права за рішенням суду) ні статтею 16 ЦК України, ні ЗУ «Про іпотеку».

Крім того, позивач в квітні 2014 року вже звертався до суду з аналогічним позовом (між тими самим особами, з тих самих підстав та таких самих позовних вимог). Зокрема 04.04.2014 року було відкрито провадження в справі № 569/4670/14-ц (суддя Ковальов І.М.) Рішенням суду від 24.09.2014 року в задоволені позову було відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позові ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов