Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його наступним.

ОСОБА_2 є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28901794.

Зазначає, що на даний момент в будинку зареєстровані, але не проживають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Факт не проживання відповідачів з 2003 року за вказаною адресою позивач підтверджує актом від 14.03.2017 року та актом від 08.08.2018 року, що складений комісійно та затверджений директором ТОВ «Наш добробут» та ТОВ «Оір Сервіс».

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю даних про фактичне місце проживання відповідачів, позивач змушена звертатись до суду з даним позовом.

Окрім того вона вказує на те, що відповідачі не є членами сімї власника будинку і не перебувають з власником квартири у сімейних відносинах, натомість їх реєстрація суттєво порушує права позивача як власника у здійсненні ним вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, тобто обмежує його у праві реалізувати свої права власника у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачі не є членами сімї власника, у належному йому житловому будинку не проживають, правових підстав на користування житлом не мають, позивач просить суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими,що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позову.

Відповідачі та їх представник у дане судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, такі повідомляють, що ними врегульовані всі майнові питання з позивачкою сприводу спадкового майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доданим до матеріалів справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28901794 (а. с. 11), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1901 ( а с. 10).

Позивач зазначає, що на даний момент в будинку зареєстровані, але не проживають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Факт не проживання відповідачів з 2003 року за вказаною адресою позивач підтверджує актом від 14.03.2017 року ( а. с. 16) та актом від 08.08.2018 року ( а с. 17), що складені комісійно та затверджені директором ТОВ «Наш добробут» та ТОВ «Оір Сервіс».

Як вбачається з пояснень позивача, відповідачі не є членами сімї власника будинку і не перебувають з власником квартири у сімейних відносинах, натомість їх реєстрація суттєво порушує права позивача як власника у здійсненні ним вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, тобто обмежує його у праві реалізувати свої права власника у повному обсязі.

Відповідачі та їх представник не подали до суду відзиву на позов на спростування наведених стороною позивача обставин, натомість у клопотання вказують на врегулювання майнових питань з позивачем сприводу спадкового нерухомого майна.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. ст. 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

На підставі викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки таким доведено суду належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог, що також не спростували відповідачі по справі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими,що втратили право користування житловим приміщенням у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач: ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо