ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 644/2546/17

провадження № 22-ц/818/4254/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 19 червня 2019 року у складі судді Бабенка Ю.П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого 06.06.2018 ( т.1 а.с. 132 141) просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті пасинків ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов мотивовано тим, що з 29 грудня 1989 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . На момент реєстрації шлюбу у ОСОБА_7 було два сина - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Позивач разом із дружиною та її дітьми проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Проте позивач залишався зареєстрованим у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , хоча житлового приміщення там не мав. Зазначив, що з 1989 року він разом з дружиною вів спільне господарство, утримували дітей та утримували в житловому стані квартиру, в якій проживали спільно з дружиною, спільно сплачували комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла. Позивач вважав, що для прийняття спадщини після смерті дружини достатньо було проживати разом із нею на момент її смерті. Про те, що спадкоємець має бути зареєстрованим за адресою спадкодавця позивач не знав, у зв`язку з чим спадщину після смерті дружини не оформив, а вважав, що він її фактично прийняв. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер пасинок позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і другий пасинок позивача ОСОБА_4 Після смерті пасинків ОСОБА_2 , який є рідним дядьком пасинків звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що ОСОБА_2 хоча і є спадкоємцем третьої черги, але він не має права на спадщину та повинен бути усунутий від права на спадкування за законом враховуючи те, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через хворобу (хронічне зловживання алкоголем, туберкульоз) був у безпорадному стані. Відповідач ніколи не цікавився життям племінників, не надав їм жодної підтримки чи допомоги (ліки, харчі, одяг тощо). ОСОБА_4 хворів на алкоголізм і туберкульоз та перебував у безпорадному стані і на повному утриманні позивача. Вважає, що він має право на визнання за ним права на спадщину після смерті його дружини і після смерті пасинків, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, і як спадкоємець, віднесений в цьому випадку до четвертої черги. Крім того, позивач вважає, що він має право на зміну черговості одержання права на спадкування з четвертої черги спадкоємців на більш близьку чергу спадкоємців за рішенням суду, враховуючи, що він протягом тривалого часу опікувався та матеріально забезпечував спадкодавця ОСОБА_4 , який через його хворобу був у безпорадному стані.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Також, позивачем не надано доказів того, що він має право на зміну черговості одержання права на спадкування у відповідності до ст. 1259 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для прийняття спадщини після смерті дружини достатньо було проживати разом із нею на момент її смерті, а отже він фактично прийняв спадщину. Вважає, що ОСОБА_2 не має права на спадщину та повинен бути усунутий від права на спадкування за законом, враховуючи те, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через хворобу був у безпорадному стані. Також зазначає, що одночасно з даним позовом він звернувся з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 26.12.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 13.03.2018 заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення було залишено без розгляду у зв`язку з наявним спором про право на спадкування. Тому ОСОБА_1 03.09.2018 подав уточнення до позову у дійсній цивільній справі доповнивши їх вимогами про встановлення факту постійного проживання, проте суд у прийнятті зазначеного уточнення йому формально відмовив. Зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині відмови у позові про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті пасинків ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом залишення позовних вимог в цій частині без розгляду посилаючись на те, що вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом може бути після прийняття спадщини, а оскільки ОСОБА_1 спадщину не прийняв, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають, що узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (п.п. 1-3 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України).

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.12.1989 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 , яка після укладення шлюбу змінила фамілію на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , яке видане Відділом РАЦС Орджонікідзевського виконкому, актовий запис №928 (т.1 а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 07.12.2016 (т.1 а.с.13 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер пасинок позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 26.07.2016 (т.1 а.с.181).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер пасинок позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 28.10.2016 (т.1 а.с.63,177).

Згідно даних свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності за життя належала квартира АДРЕСА_3 (надалі Квартира ( т.2 а.с.35).

З довідок КП « Жилкомсервіс» від 09.12.2016 та від 29.12.2016 та з копії картки про реєстрацію місця проживання вбачається, що на час смерті ОСОБА_7 у Квартирі були зареєстровані та постійно проживали її повнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_6 у Квартирі був зареєстрований та постійно проживав ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 199, 200, т. 2 а.с. 38).

ОСОБА_1 з 29.04.2010 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивача (т.1 а.с.11).

19.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до 4 Харківської державної нотаріальної контори (надалі 4 ХДНК) з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини - ОСОБА_5 (т.1 а.с. 167).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт або спадковий договір ОСОБА_5 не укладала (т.1 а.с.173).

Постановою державного нотаріуса ХДНК від 27.12.2016 в оформленні спадщини ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з ненаданням ним відомостей про прийняття спадщини протягом 6 ти місячного строку з дня її відкриття ( т.1 а.с. 175).

Після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернувся рідний дядько померлого - ОСОБА_2 (т.1 а.с. 176). Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 22.09.1971 (т.1 а.с.61, 190), свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 01.04.1972 (т.1 а.с.62,188), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (т.1 а.с.64).

26.04.2017 до Четвертої ХДНЕ надійшла заява позивача ОСОБА_1 про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с.204).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт або спадковий договір ОСОБА_4 не укладав (т.1 а.с.179)

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.ст. 1258 ЦК України в редакції 2003 року (надалі ЦК України) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї ж черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до вимог ст. 1261, 1262, 1263, 1264 ЦК України право на спадкування за законом у першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки; - у другу чергу мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; - у третю чергу мають рідні дядько та тітка спадкодавця; - у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України ).

Згідно частини 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При перегляді справи в апеляційному порядку було встановлено, що позивач постійно проживав у Квартирі разом з дружиною та її синами від першого шлюбу з моменту реєстрації шлюбу, тобто з 29 грудня 1989 року та проживає в цій Квартирі по теперішній час.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_1 , даними актів складеними сусідами по Квартирі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ( а.с. 16 18).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтвердили факт постійного проживання позивача у Квартирі на час смерті дружини та пасинків.

Згідно довідки Житлово комунального бюро Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» від 01.10.2019 № 565-240 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 не закріплена, койко місце не надавалося ( т.2 а.с. 195).

Квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , тому після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/3 частину Квартири.

Судовою колегією було встановлено, що зазначену спадщину прийняли чоловік та діти ОСОБА_5 в рівних частках. Тому ОСОБА_1 має право на спадкування 1/9 частини Квартири.

Позивач в уточненому позові від 02.07.2018 (т. 1 а.с. 132 141 ) посилається на факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час її смерті, що свідчить про прийняття ним спадщини.

Ухвалою суду від 29.10.2018 ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті уточненого позову в новій редакції з доповненням вимогою про встановлення факту його постійного проживання разом з дружиною та пасинками ( т.2 а.с. 7 8, а.с. 27 30).

Судова колегія вважає, що така відмова суду не позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити спір про право позивача на спадкування в межах заявленого ним первісного позову зі встановленням обставин у справі та фактичних даних, що мають значення для справи.

Оскільки факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з дружиною знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права на спадкування після її смерті на 1/9 частину квартири, вирішення питання про встановлення зазначеного факту як окремої позовної вимоги не потрібно.

За таких обставин, судова колегія не може погодитися з висновком суду про неможливість вирішення питання про право позивача на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки він не будучи зареєстрованим разом зі спадкодавцем у Квартирі протягом 6 місяців після відкриття спадщини не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже, спадщину не прийняв, а тому не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до нотаріуса 19.12.2016, але постановою державного нотаріуса 4 ХДНК від 27.12.2016 в оформленні спадщини ОСОБА_1 було відмовлено.

Таким чином, у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду із позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом у зв`язку із невизнанням його права.

Враховуючи викладене, суд уважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволені його позову про спадкування після смерті дружини знайшли своє підтвердження. Тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду про відмову у праві на спадкування після смерті пасинків ОСОБА_21 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_22 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є обґрунтованими.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не набув права на спадкування після смерті ОСОБА_21 , оскільки останній заповіт або спадковий договір не укладав (т.1 а.с.183). Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось (т.1 а.с.212-213).

Після його смерті спадщину прийняв спадкоємець другої черги законом рідний брат ОСОБА_23 , оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час смерті.

Доведення апелянтом факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_24 не менше п`яти років до часу його смерті, що свідчить і про прийняття ним спадщини, зазначеного висновку суду не спростовує тому, що позивач є спадкоємцем четвертої черги і міг набути право на спадкування тільки за умови не прийняття спадщини або відмови від спадщини спадкоємця другої черги ОСОБА_25 .

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду про відмову у спадкуванні після смерті ОСОБА_25 та усунення від права на спадкування ОСОБА_2 викладених у рішенні суду висновків не спростовують.

Суд правильно встановив, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 за законом третьої черги як рідний дядько, прийняв спадщину шляхом звернення 28.11.2016 до 4 ХДНК (т.1 а.с. 176), тому має право на спадкування раніше позивача.

Помилкове віднесення судом позивача до спадкоємців п`ятої, а не четвертої черги, як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, не впливає на правильність зробленого судом висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_25 тому, що судом правильно встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_25 прийняв спадкоємець третьої черги ОСОБА_2

Всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані та перебував на матеріальному утриманні позивача.

Суд дав належну оцінку наданим позивачем доказам направлення ОСОБА_25 на лікування до лікаря-нарколога Орджонікідзевського району м. Харкова від 17.01.2009 (т.1 а.с.23), показанням свідків та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зміну черговості спадкування ОСОБА_1 з підстав визначених ч. 2 ст.1259 ЦК України та про усунення від спадщини ОСОБА_2 з підстав визначених ч.5 ст.1224 ЦК України.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду про відмову у спадкуванні після смерті ОСОБА_26 та усунення від права на спадкування ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. Рішення суду в цій частині належить залишити без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 3200 грн (т.1 а.с. 1, т.2 а.с. 123, 147). Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у розмірі 11,11 %, з відповідача на користь позивача належить стягнути 355,55 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року змінити, скасувавши в частині відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

В цій частині ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 355 (триста п`ятдесят п`ять) гривень 55 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний