Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 363/4003/15-ц

провадження № 61-32250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук Ольга Борисівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук Ольга Борисівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та невиконаним, розірвання договору, скасування державної реєстрації права власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук Ольга Борисівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та невиконаним, розірвання договору, скасування державної реєстрації права власності,

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року у складі судді Баличевої М. Б. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просив визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями, який розташований на території АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; визнати невиконаним цей договір; розірвати вказаний договір купівлі-продажу; скасувати реєстрацію права власності на вказаний садовий будинок, здійснену на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 28 серпня 2007 року між ним, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 як продавцями та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як покупцями, укладено договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Вказаний садовий будинок з надвірними будівлями належав продавцям по 1/3 частини кожному. Під час укладання вказаного договору купівлі-продажу та до сьогодні покупці не виконали вимоги пункту 4 вказаного договору, відповідно до якого «продаж садового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 34 024 грн, які отримані продавцями від покупців до підписання цього договору в рівних частинах кожний». Покупці не передали кожному продавцю вказані грошові кошти.

Оскільки покупці істотно порушили умови договору купівлі-продажу від 28 серпня 2007 року, оплату за вказаний садовий будинок проведено не було, то є підстави передбачені статтею 651 ЦК України для його розірвання.

Крім цього, станом на 27 листопада 2015 року власниками вказаного садового будинку залишились він, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , і лише 16 січня 2016 року відповідачі зареєстрували за собою право власності на спірний садовий будинок.

В момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України щодо відсутності вільного волевиявлення учасників правочину та невідповідності такого волевиявлення внутрішній волі, а також відсутності спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 234 ЦК України оспорюваний правочин є фіктивним, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків.

Він дізнався про можливе майбутнє порушення його прав лише після відкриття судом 26 вересня 2013 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому вважає, що ним не пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом.

Вказуючи на наявність декількох підстав для визнання договору недійсним, позивач просив позов задовольнити.

У листопаді 2016 року третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати невиконаним договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями, який розташований на території АДРЕСА_1 , який підписано 28 серпня 2007 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як продавцями та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як покупцями, та зареєстровано приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О. Б. за реєстровим № 10536; визнати цей договір недійсним; розірвати вказаний договір купівлі-продажу та скасувати реєстрацію права власності на вказаний садовий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилалася на те, що 28 серпня 2007 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу вказаного садового будинку з надвірними будівлями. Садовий будинок з надвірними будівлями належав продавцям по 1/3 частини кожному. Під час укладання договору купівлі-продажу та по сьогоднішній день покупці не виконали умови пункту 4 договору, а саме: продаж садового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 34 024 грн, які отримані продавцями від покупців до підписання цього договору в рівних частинах кожний». Покупцями не було передано кожному продавцю вказані грошові кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла один із продавців будинку - ОСОБА_5 , тому вони з братом ОСОБА_1 через наявність договору купівлі-продажу не можуть реалізувати свої спадкові права на частину будинку, яка належала їх матері. Вважає, що в договорі відсутні істотні умови щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Оплати за оспорюваним правочином здійснено не було і прийняття товару шляхом реєстрації права власності також не зроблено. Лише 16 січня 2016 року покупцями було зареєстровано право власності на спірний садовий будинок.

Лише після відкриття судом 26 вересня 2013 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та після повідомлення про розгляд цієї справи, вручення позовної заяви вона дізналася про можливе майбутнє порушення її права, тому вважала, що нею не пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом.

Позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 12 квітня 2017 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу садового будинку недійсним, незаконним або розірваним, оскільки позивачі не довели факт невиконання умов договору покупцями, та не довели порушення істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 04 жовтня 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та заперечення на них, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року,і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що після укладення оспорюваного договору (28 серпня 2007 року) та до проведення реєстрації права власності на даний будинок відповідачами (16 січня 2016 року) будинок було за допомоги її та ОСОБА_1 перебудовано та добудовано. Тобто, право власності у 2016 році зареєстровано вже не на той будинок, який було продано, що не заперечувалось відповідачами.

Покупці не виконали вимоги пункту 4 договору купівлі-продажу, грошові кошти продавцям, кожному по 11 341, 33 грн не сплатили.

У разі коли оплати здійснено не було, а продавці відмовилися від договору, шляхом подання позову до суду - договір слід розірвати, а державну реєстрацію права власності скасувати, оскільки її здійснено після подання позову до суду, тобто після відмови від договору купівлі-продажу.

Однак такого суди не зробили.

Мотив відмови суду, який полягає в тому, що в договорі зазначена ціна у розмірі 34024 грн ніяким чином не означає, що в дійсності гроші передані були, написане в договорі може не відповідати і не відповідає тому, що відбувалось у дійсності.

Два покупці та відповідачі підтвердили, що грошові кошти кожному продавцю вони не сплачували і не передавали, однак суди безпідставно поклали в основу судового рішення відповідний пункт договору, де зазначена ціна будинку і вказано, що цю суму сплачено. Даний пункт договору позивачі не визнають і своїм позовом його спростовують.

Рішення не містять вичерпні висновки і аналіз кожного доводу і доказу.

Суди безпідставно не встановили, що договір не відповідає обов`язковим вимогам закону, що в договорі не дотримано істотні умови, що тягне за собою визнання його недійсним. Зазначення в договорі розміру та кадастрового номеру земельної ділянки є істотними умовами договору, які не були дотримані.

Договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства в частині відсутності приватизації земельної ділянки на якій він розташований і відсутності державного акту на дану земельну ділянку.

Позовна давність не може рахуватись з дати підписання договору, оскільки до 16 січня 2016 року - дня реєстрації права власності відповідачами на будинок, жодних дій, що перешкоджали їй та ОСОБА_1 користуватися будинком не здійснювалося.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що він витратив всі свої грошові кошти від продажу своїх квартир на добудову будинку, і як тільки будівництво закінчилося його почали з будинку виганяти власні ж діти. Як рейдери поступили саме діти, примусивши підписати договір, обманним шляхом не сплативши гроші, обіцяли, що він буде мати право все життя жити в будинку, говорили, що він може добудовувати будинок і що право власності на прибудову зареєструє на себе.

До сьогодні покупці пункт 4 договору не виконали, грошові кошти продавцям, кожному по 11 341,33 грн не сплатили, що підтвердили у своїх усних поясненнях в судових засіданнях самі відповідачі.

Суди в рішеннях не надали правильну і об`єктивну оцінку цим поясненням і вони не покладені в основу судового рішення.

04 вересня 2015 року подано позовну заяву до суду, якою здійснено відмову від договору купівлі-продажу, передбачену пунктом 4 статті 692 ЦК України, лише після подання позову і відмови продавцями від договору купівлі-продажу покупці прийняли товар шляхом реєстрації права власності на будинок, яку зробили 16 січня 2016 року.

Рішення не містять вичерпні висновки і аналіз кожного доводу і доказу.

Суди необ`єктивно оцінили пояснення сторін у справі, неповно та необ`єктивно дослідили докази та пояснення сторін, не надали оцінку доказам та поясненням сторін, які згідно закону і є доказами. Вказане призвело до побудови рішень і здійснення судом обґрунтування законності спірного пункту договору текстом самого оспорюваного пункту, що є незаконним і призводить до скасування рішень судів.

Він та ОСОБА_2 є спадкоємцями усього майна, належного на день смерті на праві власності ОСОБА_5 , в тому числі і частини спірного будинку, вони мають право на спадкування, яке виникло в день відкриття спадщини, вони прийняли спадщину, до складу якої входить і частина будинку і дана спадщина належить їм з часу відкриття спадщини.

Право власності у відповідачів на спірний будинок виникло без законних для того підстав.

Строк позовної давності для звернення до суду не пропущено.

27 листопад 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення адвоката Мациборчука О. М., як представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на касаційні скарги, в якому, посилаючись на те, що в касаційних скаргах викладені факти, які не відповідають дійсності, докази у справі не свідчать про будь-яке порушення договору купівлі-продажу, тим більше про несплату за вказаним договором, позивачі пропустили позовну давність, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Вишгородського районного суду Київської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи встановлені судами

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2004 року № 6-5513 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві власності належало по 1/3 частини садового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

28 серпня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 як продавцями та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як покупцями укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим № 10536, за умовами якого продавці передали у власність покупцям, а покупці прийняли в рівних частинах кожний садовий будинок з надвірними будівлями, який розташований на території АДРЕСА_1 , який побудовано у 1983 році, загальною площею 32,9 кв. м.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору, продаж садового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 34 024 грн, які отримані продавцями від покупців до підписання цього договору в рівних частинах кожний. Підписання цього договору сторонами свідчить про те, що розрахунки за садовий будинок здійснені повністю та про відсутність претензій до покупців з боку продавців.

Згідно з пунктом 5 вказаного договору відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Вишгородським бюро технічної інвентаризації 22 серпня 2007 року за № 15681221, вартість садового будинку з надвірними будівлями, що відчужується становить 34 024 грн.

У пункті 6 договору зазначено, що сторони підтверджують, що земельна ділянка, на якій знаходиться садовий будинок не приватизована, акт на земельну ділянку не видавався.

Сторони також підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам та не носить характер уявного та удаваного правочину. Правові наслідки, пов`язані з умисним заниження дійсної суми договору, особам, що підписали це договір, роз`яснено (пункт 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцями якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Станом на 27 листопада 2015 року співвласниками спірного садового будинку згідно даних Інформаційною довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48569589 були ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 травня 2016 року № 60096443, право спільної часткової власності на садовий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 по 1/2 частини за кожним зареєстровано за відповідачами 16 січня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Слід розрізняти підстави для визнання правочинів недійсними і підстави для їх розірвання. У першому випадку доведенню підлягають обставини та підстави, визначені у статті 203 ЦК України, які існували на момент укладення оспорюваного правочину, а при розірванні договору встановлюється наявність обставин, визначених у статтях 651, 652 ЦК України.

Визнання правочину недійсним встановлює його недійсність з моменту укладення, що не потребує розірвання, і навпаки за відсутності підстав для визнання правочину недійсним може порушуватися питання про його розірвання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК Українисторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 655 ЦК Українизакріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини та умови договору, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які встановивши факт проведення покупцями розрахунку з продавцями за придбаний садовий будинок, що підтверджується умовами оспорюваного договору купівлі-продажу, а саме факт розрахунку за майно до моменту укладення такого правочину, що сторони підтвердили своїми підписами у договорі, відповідність договору вимогам закону, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовів.

Аргументи касаційних скарг спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами щодо невиконання відповідачами умов договору та введення позивачів в оману, які, на думку заявників, встановлені судами неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної

інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило