Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа153/694/19

Провадження2/153/193/19-ц

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про визнання права власності у порядку набуття за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку набуття за набувальною давністю. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 у порядку набувальної давності, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:010:0255, що розташована по АДРЕСА_1 . На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 14 лютого 2006 року у місті Ямпіль Вінницької області вона прийняла шлюб з своїм односельцем ОСОБА_4 , в якому перебуває на даний час. Після прийняття шлюбу у них виникла проблема з місцем проживання, і вони вирішили знайти житло, яке забезпечить їх сімейний затишок. У 2006 році вона у місті Ямпіль зустріла свою далеку родичку і добру знайому по батьківській лінії і розповіла про їхню проблему. В ході розмови відповідачка по справі ОСОБА_2 запропонувала свій житловий з надвірними будівлями, у якому вона проживає з чоловіком понад 12 років, для них, для їхнього спільного сімейного проживання безкоштовно, а також те, що в неї є інший житловий будинок, а також ті обставини, що близьким часом вона планує виїхати з України на постійне місце проживання до іншої країни. Пропозиція її влаштувала, і таким чином з того часу приблизно з весни 2006 року вона почала проживати в зазначеному житловому будинку у складі своєї сім`ї. Відповідач по справі неодноразово їй робила заяву в телефонному режимі, що вона добре працевлаштована, матеріально забезпечена і її житловий будинок більше не цікавить, одночасно за такі обставини справи знають жителі міста Ямпіль Вінницької області. Вона протягом дванадцяти років вільно, доступно та безперешкодно користується житловим будинком з надвірними будівлями, тому має повне і законне право на звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№8407 від 21.11.2019, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, її представник адвоката Жук А.А., який діє на підставі Ордеру серії ВН №101204 від 03.06.2019 надав письмове клопотання, в якому просить справу розглянути у його відсутність та відсутність відповідача. Позовні вимоги визнають, просить їх задовольнити.

Співвідповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій він вказав, що відповідач ОСОБА_2 є його колишньою дружино. Від спільного проживання з відповідачкою у них є доросла донька ОСОБА_5 , яка на даний час проживає з матір`ю, не одружена. За час спільного проживання з відповідачем було придбано житловий будинок у АДРЕСА_1 . Досить тривалий час шлюб між ними розірвано, один до одного претензій не мають. Він не буде заперечувати проти позову, оскільки житловий будинок його не цікавить, так як його було придбано за кошти батька відповідачки ОСОБА_6 (нині покійного). Просив суд визнати позовні вимоги і їх задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву за вхід.№8408 від 21.11.2019, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Заяви, клопотання: заява сторін про розгляд справи у їх відсутність; заява відповідачів про визнання позову; заява позивача про залучення до участі у справі співвідповідача.

Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.57); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 30 жовтня 2019 року на 09 годину 00 хвилин (а.с.58-61); закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21 листопада 2019 року 13 годину 00 хвилин (а.с.65-66); залучення до справи співвідповідача, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України серії (а.с.5-6) судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Іванково Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрована.

Із копії паспорта громадянина України (а.с.8) судом встановлено, що відповідачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Ямпіль Вінницької області та зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Із копії паспорта громадянина України (а.с.10) судом встановлено, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Михайлівка Ямпільського району Вінницької області та зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Із копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 19.02.2006 (а.с.12) судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з позивачкою 14 лютого 2006 року.

Із копії Договору купівлі-продажу від 20 січня 2000 року (а.с.13) та довідки КП «Ямпільське РБТІ» №266 від 20.05.2019 (а.с.14) судом встановлено, що відповідачка є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

Із акту огляду житлового будинку АДРЕСА_2 від 17.05.2019 (а.с.15) судом встановлено, що у вказаному житловому будинку з квітня 2006 року проживають ОСОБА_4 зі своєю дружиною ОСОБА_1 , тобто з позивачкою. Проживають постійно, систематично, ведуть спільне господарство, обробляють земельну ділянку, доглядають за житловим будинком, проводять в нім ремонти. Відповідачка, яка є власником будинку, проживає у місті Москва Російської Федерації. До міста Ямпіль приїжджає дуже рідко. Своїх речей у будинку не утримує. Від житлового будинку відмовляється на користь позивачки, не буде заперечувати, якщо житловий будинок перейде у власність позивачки.

Із копії Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 (а.с.17-20) судом встановлено, що відповідачка є замовником технічної документації на вказаний житловий будинок.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачка є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0255, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №001504 (а.с.31) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 19.04.2019 (а.с.28). Вартість даної земельної ділянки становить 33630 грн. (а.с.20-27).

Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно ч.3 ст.344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Судом встановлено, що позивачка заволоділа вказаним житловим будинком без будь-яких договорів, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи та не заперечується.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 дійсно з квітня 2006 року і по даний час відкрито, безперешкодно та безперервно користується житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 , даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За роз`ясненнями п.п.9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст.344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання, тощо, виключає застосування набувальної давності.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 за набувальною давністю, то суд зазначає наступне:

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю врегульовано спеціальним законом.

Згідно ст.119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на викладене, умовою набуття громадянами права на земельну ділянку за давністю користування виступає добросовісне, відкрите і безперервне користування відповідною земельною ділянкою протягом 15 років. Відсутність будь-якого з названих елементів свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності.

Добросовісне користування ділянкою може бути пов`язане з оплатою земельного податку, поданням заяви на адресу уповноваженого органу про закріплення за громадянином цієї ділянки. Громадянин так повинен користуватися земельною ділянкою, щоб не порушувати права та законні інтереси суміжних землекористувачів чи власників земельних ділянок.

Відкрите землекористування передбачає, що інформація про таке користування була відома уповноваженим органам.

Наступною ознакою давності користування земельною ділянкою є безперервність користування упродовж 15 років. Безперервність означає, що за цей час особа, яка здійснює експлуатацію земельної ділянки, робила це постійно з року в рік та не залишала її без використання.

Важливою ознакою є строк володіння земельною ділянкою, згідно якого за положеннями статті 119 Земельного кодексу України виникає набувальна давність і повинен становити не менше 15 років. Використання земельної ділянки менше встановленого терміну може бути підставою для спростування юридичного факту давності користування земельною ділянкою для фактичного її користувача.

Відсутність будь-якого із названих елементів, свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності.

Наявність всіх зазначених умов породжує у громадянина право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування за набувальною давністю відповідно до ст.119 Земельного кодексу України.

Право на звернення до уповноваженого органу, у віданні якого перебуває земельна ділянка, виникає у громадянина з моменту закінчення 15-річного строку добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою. Початок цього строку має бути пов`язаний з моментом, коли громадянин приступив до використання земельної ділянки.

У кожному конкретному випадку уповноважений орган повинен враховувати всі фактичні обставини, тобто, набувальна давність не є безумовною підставою виникнення права власності на землю.

Порядок передачі земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності встановлений ст.ст.118, 124 Земельного кодексу України.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що звернення до суду ОСОБА_1 обумовлене бажанням у такий спосіб оформити право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Аналізуючи в сукупності докази досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню частково, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення її прав відповідачами що стосується земельної ділянки, спір є передчасним в частині визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки жодного рішення на звернення позивача з заявою про передачу відповідної земельної ділянки у власність за набувальною давністю чи безоплатну передачу шляхом приватизації земельної ділянки не прийнято, підстави для застосування судом ст.344 ЦК України щодо земельної ділянки, площею 0,0700, яка розташована по АДРЕСА_1 , відсутні.

А тому, із врахуванням того, що позивач проживає у житловому будинку більше десяти років, тому суд має підстави задовольнити позовні вимоги у частині визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності, а також із врахуванням того, що позивачка менше п`ятнадцяти років користується земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , тому суд має підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, ст.119 ЗК України, постановою пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Конституцією України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк