Провадження № 22-ц/801/2327/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 рокуСправа № 127/21528/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 12 вересня 2019 року в м. Козятині суддею цього суду Сорокою Д. В., зі складанням його повного тексту 20 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 04 грудня 2017 року на автодорозі М-21 Виступович - Овруч - Могилів-Подільський сталася дорожньо-транспортна пригода у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого його знесло і відбулось зіткнення з належним позивачу автомобілем ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та, як наслідок, його автомобілю були завдані механічні пошкодження.

В січні 2018 року ОСОБА_1 , для відновлення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, віддав автомобіль в ремонт, за який заплатив 113 776,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 16 січня 2018 року та від 23 січня 2018 року. За послуги евакуатора його автомобіля з місця ДТП він сплатив 5200,00 грн., витрати на лікування внаслідок пережитого нервового стресу під час ДТП склали 3743,29 грн.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 04 грудня 2017 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 застрахував у ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2422088, за яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю та здоров`ю, становить 200 000, 00 грн.; завдану майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн.

ОСОБА_1 направив ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату йому страхового відшкодування, яке з урахуванням франшизи та ліміту відповідальності становить 102 743, 29 грн (100 000,00 - матеріальна шкода, 3743,29 грн - шкода життю та здоров`ю, 1000,00 грн - франшиза), яку страховик отримав 27 лютого 2018 року. За таких обставин, страхове відшкодування по даному страховому випадку повинно було бути виплачене не пізніше 28 травня 2018 року проте, 02 травня 2018 року ОСОБА_1 отримав лише частину розрахунку в сумі 51373.09 грн, що підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, отже заборгованість страховика по виплаті йому страхового відшкодування становить 51370,20 грн.

У зв`язку з простроченням страховиком виплати усієї суми страхового відшкодування, ОСОБА_1 , пославшись на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 625, ст. 990 ЦК України, просив суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування в сумі 51 370,20 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4172,95 грн., 3% річних в сумі 363,11 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 19976,00 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 21 912, 91 грн матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля «Тoyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 грудня 2017 року, в решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 10426,47.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Водночас, у відзиві позивач заявив клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

У зв`язку з тим, що розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення її учасників та судове засідання не проводиться, відсутні підстави для задоволення клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2017 року на автодорозі М-21 Виступович - Овруч - Могилів-Подільський сталася дорожньо-транспортна пригода у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого його знесло і відбулось зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого його автомобілю були завдані механічні пошкодження (а. с. 49-50).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2422088, який діє з 08 січня 2017 року по 07 січня 2018 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», а страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю та здоров`ю, становить 200 000, 00 грн.; завдану майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн (т. 1, а. с. 6).

08 грудня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, яка сталася о 10 год. 00 хв. 04 грудня 2017 року за участю транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу ОСОБА_2 , ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 90-91).

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, у якій просив відшкодувати йому витрати пов`язанні з пошкодженням його автомобіля ТОYОТА LAND CRUISER PRADO та зі шкодою, нанесеною життю та здоров`ю (т. 1, а. с. 92).

13 грудня 2018 року складено протокол огляду транспортного засобу ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а 18 грудня 2017 року протокол додаткового огляду цього транспортного засобу (т. 1, а. с. 107-118).

Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , № 06-D/38/3 від 18 грудня 2017 року, виконаного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на замовлення СК «Альфа-Гарант», матеріальний збиток ОСОБА_1 становить 48673,09 грн з урахуванням ПДВ (т. 1, а. с. 95-100).

Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження № 75 від 21 грудня 2017 року, виконаним судовим експертом Кудинським Володимиром Степановичем, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП складає 70586,74 грн (т. 1, а. с. 164-167). До цього висновку долучено протокол огляду транспортного засобу від 18 грудня 2017 року та калькуляцію вартості відновлювального ремонту (т. 1, а. с. 168-171).

З акту виконаних робіт від 16 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 оплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 роботи по ремонту автомобіля ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на загальну суму 113251,00 грн (т. 1, а. с. 7-8).

23 січня 2018 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Стар-Кар» 525,00 грн за ремонт автомобіля ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується актом виконаних робіт СК-К-В5696 (т. 1, а. с. 9).

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 направив ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату йому витрат, пов`язаних з пошкодженням автомобіля ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 113776,00 грн; послугами евакуатора автомобіля з місця ДТП в сумі 5200,00 грн; лікуванням в сумі 457,38 грн, додавши до неї акти виконаних робіт та квитанції на підтвердження вказаних сум, виписки з його медичної карти від 21 грудня 2017 року та постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року (т. 1, а. с. 93-94).

У листі № 12/901 від 30 березня 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило адвоката Ленського Ігоря Олексійовича про те, що заява про страхове відшкодування була отримана товариством 27 лютого 2018 року, отже рішення про здійснення страхового відшкодування буде прийнято в строки, встановленні п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, повідомлено про те, що у зв`язку з проведеним ремонтом необхідно надати автомобіль до огляду представнику страховика, а після сплати страхового відшкодування - повернути пошкоджене майно (деталі автомобіля) до ТДВ СК «Альфа-Гарант» (т. 1, а. с. 12).

Факт сплати ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_1 страхового відшкодування 02 травня 2018 року у розмірі 51373,09 грн підтверджується банківською випискою по картковому рахунку від 06 червня 2018 року № 5MVRLK1M5QNPTAT8 (т. 1, а. с. 13) та платіжним дорученням № ID-105533 від 02 травня 2018 року (т. 1, а. с. 119).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року у цій справі призначено авто-товарознавчу експертизу, яку доручено провести експертній установі - Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - Вінницький НДЄКЦ МВС України) та на вирішення експерта поставлено наступне запитання: який розмір матеріального збитку завдано власнику транспортного засобу ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 грудня 2017 року.

У повідомленні Вінницького НДЄКЦ МВС України про неможливість проведення судової експертизи № 91 від 04 липня 2019 року зазначено, що огляд автомобіля ТОYОТА LAND CRUISER PRADO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , проводився у світлий час доби 13 червня 2019 року та під час проведення огляду встановлено, що цей автомобіль відремонтовано, в результаті чого усі пошкодження, які були завдані автомобілю внаслідок ДТП 04 грудня 2017 року, виявити не представляється можливим, отже неможливо провести експертизу (т. 1, а. с. 208-209).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.14 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, визначаючи розмір заподіяної шкоди в ДТП, слід виходити із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань, що мають місце в цій справі, допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV).

Строки здійснення страхових виплат за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, за приписом якої страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом 3 робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором і страхового акта.

Апеляційний суд враховує, що фактично спір у даній праві виник у зв`язку з незгодою позивача із розміром проведеної йому виплати страхового відшкодування. Таким чином право особи на одержання належного відшкодування завданої їй джерелом підвищеної небезпеки шкоди має бути захищено у судовому порядку.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належними, допустимими та достовірними доказами розміру завданої позивачу шкоди є висновок експертного товарознавчого дослідження № 75 від 21 грудня 2017 року, виконаний судовим експертом Кудинським В. С.

За наявності висновку судової експертизи щодо визначення розміру збитків у позивача, який при розгляді справи в суді першої інстанції під сумнів відповідачем не ставився, посилання скаржника на його власний звіт розміру збитків, який є оцінкою вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, а не експертним автотоварознавчим дослідженням, є необґрунтованим.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір збитків позивача у зв`язку з пошкодженням його автомобіля складає 70586,74 грн, отже заборгованість ТДВ СК «Альфа-Гарант» перед ОСОБА_1 становить 21 912,91 грн, тобто 70 586 грн (розмір збитків) - 51 373,09 грн (розмір сплаченого страхового відшкодування) - 1000 грн (франшиза) + 3 700 грн (послуги евакуатора).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги звіт 06-D/38/3 про оцінку майна, оскільки такий звіт є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17.

Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатив за роботи по ремонту свого автомобіля загальну суму 113776, 00 грн, водночас не заперечує щодо визначення суми страхового відшкодування відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 75 від 21 грудня 2017 року, а не відповідно до платіжних доручень, якими оплачено виставлені станціями технічного обслуговування суми вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції визначено розмір страхового відшкодування без урахування коефіцієнта фізичного зносу з огляду на таке.

Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 цього Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновками Верховного суд у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16.

З висновку експертного товарознавчого дослідження № 75 від 21 грудня 2017 року видно, що судовим експертом Кудинським В. С . під час дослідження використано Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 та застосовано формулу, наведену у п. 8.2 цієї Методики, тобто враховано коефіцієнт фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, а саме 0,67%.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3000, 00 грн з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 ст. 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 грудня 2017 року ОСОБА_1 та адвокат Ленський Ігор Олексійович уклали договір про забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, надання правової допомоги, представництва інтересів клієнта у судах (т. 2, а. с. 11-13).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 41 від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Ленському І. О. 5100,00 грн за правову допомогу згідно договору від 08 грудня 2017 року (т. 2, а. с. 14).

У розрахунку суми гонорару адвоката за надану правову допомогу від 22 квітня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Ленському І . О. 5100,00 грн за правову допомогу згідно договору від 08 грудня 2017 року в його спорі з ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП (т. 2, а. с. 15).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 21 листопада 2019 року.