Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 663/2120/16-ц

провадження № 61-30369св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - ОСОБА_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року в складі судді Кустова О. Ю. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року в складі колегії суддів: Фурман Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 24 квітня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 24 квітня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, зареєстровану за ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03 вересня 2010 року набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 31 кв. м, а 08 квітня 2011 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0554 га, на якій вказаний будинок розташований.

У 2010 році позивач прийняла рішення про реконструкцію та перебудову належного їй житлового будинку, у зв`язку з чим отримала будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку загальною площею 142,5 кв. м. На час проведення будівельних робіт вказаний будинок був демонтований і на його місці протягом 2011 - 2015 років побудований фундамент нового будинку, ганок, тераса, стіни першого поверху, здійснено підключенння до міської каналізаційної мережі.

12 березня 2015 року ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою уповноважила останнього представляти її інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, зокрема, органах ДАБК, вирішувати всі питання щодо одержання проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття будинку до експлуатації, реконструкції, капітального ремонту тощо, а також розпоряджатися належними їй на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою.

У серпні 2015 року позивачу стало відомо, що на підставі вказаної довіреності 24 квітня 2015 року ОСОБА_2 відчужив житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 Грошові кошти, отримані внаслідок укладення правочинів ОСОБА_1 не отримувала.

Посилаючись на те, що метою видачі ОСОБА_2 довіреності було уповноваження останнього завершити від її імені будівництво нового житлового будинку та введення його в експлуатацію, а волевиявлення на відчуження старого будинку, якого з 2010 року не існувало, та земельної ділянки не відповідало її внутрішній волі, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, реєстраційний № 242 від 24 квітня 2015 року, по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С. М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстраційний № 243 від 24 квітня 2015 року, по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С. М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , площею 0,0554 га, кадастровий номер :01:148:0017. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 47.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахував, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 24 квітня 2015 року житловий будинок за своєю технічною характеристикою не відповідав зазначеному в договорі предмету відчуження, а також виходив з того, що укладені спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не відповідають умовам досягнутої між сторонами домовленості та дійсній волі Луцької Т. О .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив, у чому полягає відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 , якими можуть бути помилка, обман, насильство, зловмисна домовленість тощо. Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що жодних обмежень щодо розпорядження належним позивачу на праві власності нерухомим майном довіреність не містить. Факт отримання позивачем будівельного паспорту на індивідуальний житловий будинок та реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт не може бути доказом фактичного проведення будівельних робіт та знесення такого будинку. Крім того, на протязі 2015-2017 років ОСОБА_3 закінчив будівництво спірного будинку, який повністю готовий до експлуатації, у зв`язку з чим рішення суду про задоволення цього позову позбавить останнього права власності на житло.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що у позивача не могло бути бажання реального настання правових наслідків оспорюваних правочинів, оскільки житлового будинку, характеристики якого б відповідали даним технічного паспорту, на момент укладення вказаних договорів не існувало.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу № 663/2120/16-ц з суду першої інстанції та зупинено виконання рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Скадовської нотаріальної контори, реєстровий №2-446, набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 31 кв. м.

На підставі рішення сесії Скадовської міської ради від 22 жовтня 2010 року № 1061 ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0554 га., кадастровий номер :01:148:0017, на якій розташований вказаний будинок.

У 2010 році на замовлення ОСОБА_1 виконані та погоджені архітектором м. Скадовська проектні розробки індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , якими передбачалося знесення старого будинку та зведення, в тому числі частково на його місці, нового житлового будинку, загальною площею 142, 5 кв. м.

29 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на новий житловий будинок АДРЕСА_2 , вимоги до забудови земельної ділянки, схему забудови земельної ділянки.

08 листопада 2011 року Інспекцією державного-архітектурного контролю у Херсонській області опрацьовано та внесено до єдиного Державного реєстру повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву нового житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 142,5 кв. м згідно будівельного паспорту від 29 вересня 2011 року № 03/11.

12 березня 2015 року ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою уповноважила останнього діяти в її особистих інтересах в стосунках із третіми особами, а саме бути її представником у будь-яких установах, підприємствах та організаціях (в тому числі, але не тільки, в органах БТІ, реєстраційної служби, Державного земельного агентства, органах державного кадастру, землевпорядних організаціях, органах нотаріату, житлово-експлуатаційних конторах, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, комунальних підприємствах, у ВАТ ЕК «Херсонобленерго», у ВАТ «Херсонгаз», інспекції архітектурно-будівельного контролю та у будь-яких інших органах) з питання управління належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за тією ж адресою. Розпоряджатися, а саме: продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду, визначаючи умови договорів на власний розсуд, належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за тією ж адресою. В числі іншого представнику надано право зареєструвати право власності в порядку передбаченому законодавством, замовляти та отримувати необхідні документи, в тому числі довідки витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будівельну та технічну документацію, проекти, витяги з Державного земельного кадастру, кадастровий номер, тощо, вирішувати від її імені всі питання, щодо одержання документів, довідок, проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття в експлуатацію, реконструкції, капітального ремонту будинку, будівель та споруд, інженерного обладнання, мереж, тощо; розписуватися за мене, тощо.

На підставі вищезазначеної довіреності ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 , за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 24 квітня 2015 року продав ОСОБА_3 належні позивачу на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Зі змісту вказаного договору вбачається, що предметом продажу є саманний житловий будинок літ. «А», житловою площею 31 кв. м, загальною площею 43,3 кв. м, водопровід № 1. Відчужуваний житловий будинок перебував в технічному стані повністю придатному для його використання за цільовим призначенням.

Нотаріально посвідченою заявою від 24 квітня 2015 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 повідомив нотаріуса, що реконструкція та будь-які переобладнання і перепланування житлового будинку, що відчужується та знаходиться по АДРЕСА_1 не здійснювалися, технічні характеристики будинку відповідають даним технічного паспорту, складеного Херсонським державним БТІ станом на 01 грудня 2009 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (статті 1000 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі.

Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених частиною першою статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03 вересня 2010 року набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ,загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 31 кв. м.

В подальшому вказаний будинок був демонтований, а на його місці розпочато будівництво нового будинку загальною площею 142,5 кв. м.

12 березня 2015 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, предметом якого є житловий будинок літ. «А» в цілому саман, загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 31 кв. м.

У вказаній довіреності відсутні будь-які відомості, які б дозволяли ідентифікувати житловий будинок, право розпорядження яким має ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відчужений за договором купівлі-продажу від 12 березня 2015 року житловий будинок не відповідав предмету вказаного договору, оскільки фактично на час його укладення вже не існував.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшли правильного висновку про визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними, оскільки волевиявлення ОСОБА_1 не могло бути спрямоване на відчуження неіснуючого майна.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що жодних обмежень щодо розпорядження належним позивачу на праві власності нерухомим майном довіреність не містить, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що викладені в оспорюваних договорах умови не відповідають дійсній волі позивача.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов