Провадження № 2-ві/522/63/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Шенцева О.П., розглянувши заяву про відвід судді Домусчі Л.В. від представника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ «ШАНС-2013» задоволені.

Ухвалою суду від 26.12.2018 року заочне рішення скасоване, а справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.03.2019 року.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року підготовче засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

З 30 травня 2019 року по 13 червня 2019 року справа перебувала в суді апеляційної інстанції за розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2019 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів повернуто до Приморського районного суду м. Одеси для виконання вимог, передбачених п. 15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України.

Матеріали цивільної справи були передані судді Домусчі Л.В. 19.06.2019 року та ухвалою суду від 19.06.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів було повернуто скаржнику.

Судове засідання призначено на 11.09.2019 року.

Розгляд справи 11.09.2019 року був відкладений на 19.11.2019 року із задоволенням клопотання представника відповідача щодо надання часу на подання відзиву позову, після ознайомлення його зі справою 09.09.2019 року.

У судовому засіданні 19.11.2019 року представник відповідача - адв. Аврамов В.П. заявив до суду клопотання поновлення процесуальних строків на подання клопотань і заяв та розгляд клопотань про залучення третьої особи, виклик як свідка приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В., про витребування доказів.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року у поновленні процесуальних строків на подання клопотань і заяв представнику відповідача було відмовлено. Заяви і клопотання представника відповідача - адв. Аврамов В .П . про залучення третьої особи та виклик як свідка приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В., про витребування доказів - залишено без розгляду.

Після чого у судовому засіданні 19.11.2019 року сторонами були надані пояснення по суті позовних вимог.

Суд приступив до стадії дослідження доказів, під час якої представником відповідача було заявлено до суду усне клопотання про витребування оригіналу договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2014 року у позивача та у приватного нотаріуса Білоусової Н.В., яке суд протокольною ухвалою розглянув та залишив без розгляду згідно ч.2 ст. 222 ЦПК України.

Після чого представником відповідача заявлено усне клопотання про відвід головуючої судді, з підстав упередженості останньої та вказав, що суд відхиляє будь-які його клопотання, відповідач не визнає правомірність договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2014 року, не визнає ухвалу суду від 13.03.2019 року про закриття підготовчого засідання і ті обставини, що суд виправляв представника позивача щодо питань наявності оригіналу договору.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти усного клопотання представника відповідача, вважає його необґрунтованим та зазначила, що не вбачає упередженості головуючої у розгляд справи; вказувала, що суд її не виправляв, а вона лише відповіла на питання судді, що їй не було відомо про наявність у позивачу оригіналу цього договору, але згодом, оглянувши копію цього договору, пояснила, що в них його не може бути, оскільки квартира була продана відповідачу та оригінал договору купівлі-продажу залишився саме у відповідача. окрім того, звернула увагу, що даний договір купівлі-продажу не є предметом спору в даній справі.

Відповідно до ухвали від 19.11.2019 року, суд, який розглядає справу (головуючий суддя Домусчі Л.В.), прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та зупинив провадження по справі до вирішення питання про відвід головуючому іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу заяви про відвід судді, розгляд заяви про відвід 19.11.2019 року розподілено на суддю Шенцеву О.П.

Ознайомившись з усним клопотанням представника ОСОБА_1 про відвід судді Домусчі Л.В., суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Вивчивши усне клопотання про відвід, суд не вбачає підстав для його задоволення, з підстав того, що обставини, на які вказує представник відповідача, є його особистою суб`єктивною думкою, і не відносяться до обставин, які дають підстави для висновку про упередженість судді, та не відносяться до тих, з якими законодавець пов`язує відвід судді. Також, посилання представника відповідача щодо його незгоди із процесуальними рішення судді, суд вважає необґрунтованими із тих підстав, що останні згідно ч.4 ст. 36 ЦПК України не є підставами для відводу судді.

У відповідності до вимог ч.2,3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження по справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (п. 15.4 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК). Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктами сьомим та восьмим статті 40 ЦПК визначено, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи ( ст. 37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, яки є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя ( п.3 ст. 46 ЦПК).

За умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч. 5 ст. 36 ЦПК України).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду ( п.5 ст. 39 ЦПК).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об`єктивності, однобічності та неупередженості судді Домусчі Л.В. при вирішенні даної цивільної справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді Домусчі Л.В. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя