У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області, третя особа: Закарпатський обласний державний нотаріальний архів, про визнання скасування заповіту за заявою недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник, ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувлася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області, третя особа: Закарпатський обласний державний нотаріальний архів, про визнання скасування заповіту за заявою недійсним.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява (заява) за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинна містити в собі: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Так, позивач просить суд: визнати скасування заповіту за заявою від 28 серпня 2015року (номер в реєстрі нотаріальних дій -694; бланк нотаріальних документів серії НАО №973380) вчинений приватним нотаріусом Івашкович Оксани Михайлівни, Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області - недійсним.

Разом із тим, відсутнє посилання на норми матеріального права, якими позивач керується при зверненні до суду із таким позовом.

Зокрема в позовній заяві ОСОБА_2 , мотивуючи позовні вимоги посилається на ст. 1257 ЦК України.

Згідно ст. 1257 ЦК України, передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Тобто вказана норма передбачає, врегулювання питання саме щодо недійсності заповіту. Тоді як позивач просить суд визнати скасування заповіту за заявою від 28.08.2015 року недійсним.

Суд вважає за необхідне вказати, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Зокрема, позивачем не зазначено, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та яким чином передбачені шляхи їх поновлення, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України має особа, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, з метою правильного та належного обґрунтовання позову, з посиланням на нормативно-правові акти та відповідні закони України, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, встановити предмет та підстави позову, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати вірно, відповідно до ст. 16 ЦК України, позовні вимоги.

До позовної заяви, позивачем додано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2015 року про призначення ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_5 (спадкодавця), рішення по вказаній справі може вплинути на права та інтереси останньої, але разом з цим позивачем не визначено як сторону по справі. З огляду на це, позивачу необхідно конкретизувати суб`єктний склад позовної заяви.

Також позивач не надав суду відомості (витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно) щодо того, кому на день подачі позову до суду належить нерухоме майно після померлої ОСОБА_5 , що також є порушенням п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України та позбавляє суд можливості встановити осіб, права та інтереси яких можуть залежати від вирішення справи.

Пленум ВСУ в п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що відповідачами у спадковій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При цьому позивач не зазначає спадкоємців померлої ОСОБА_5 , на права яких може вплинути рішення по справі.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В позовній заяві вказується про відмову у вчиненні нотаріальних дій 24.07.2018 року приватного нотаріуса Ковач Наталії Олексіївни, та вказується що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була матірю позивача, вказаної відмови (постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій) нотаріуса, свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження позивача не додано до матеріалів позовної заяви.

Як передбачено ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вказані недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі і підлягають усуненню.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Від змісту позовної заяви залежать позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач також просить суд витребувати від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву копію заяви, на підставі якої скасовано заповіт від 06.11.2014 року за номером в реєстрі нотаріальних дій 1515 приватного нотаріуса Івашкович Оксани Михайлівни, Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області та копію запису у реєстрі нотаріальних дій.

В той же час, клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам, встановленим для нього ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а саме не містить вжиті позивачем заходи для отримання цих доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

До матеріалів позовної заяви додано запит адвоката адресований начальнику відділу з питань нотаріату ГТУЮ в Закарпатській області про надання інформації про місце знаходження архіву приватного нотаріуса Івашкович О.М.

При цьому, згідно відповіді на вказаний запит вказується, що приватна нотаріальна діяльність нотаріуса Івашкович О.М. припиненя 04.03.2019 року та документи передані до Закарпатського державного нотаріального архіву.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності по позовної заяви додається клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Вказана норма передбачає такі клопотання чи заяви у вигляді окремого документу з дотриманням вимог ЦПК України.

Отже, позивачу необхідно надати належним чином оформлене окремим документом клопотання про витребування доказів з дотриманням положень ст. 84 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області, третя особа:Закарпатський обласний державний нотаріальний архів, про визнання скасування заповіту за заявою недійсним - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош