ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
за участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «БМ-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «БМ-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року позовну заяву передано на розгляд до Богунського районного суду міста Житомир.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У скарзі апелянт вказує на те, що ухвалене судове рішення було прийняте за її відсутності та без повідомлення. Крім того, ОСОБА_2 , під час розгляду справи в Шевченківському суді міста Києва, звернувся з аналогічним позовом до Богунського районного суду міста Житомир, що на думку апелянта свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не додав документ про сплату судового збору за чотири позовні вимоги та не врахував, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їх місцезнаходженням. Крім того, вказує, що місцем вчинення правочину та укладення договору є м. Київ, тому підсудність належить Шевченківському районному суду м. Києва. Враховуючи викладене апелянт просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, а позов ОСОБА_2 залишити без розгляду.

22.10.2019 року до суду надійшла уточнена апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона вказує, що Богунський районний суд міста Житомир 20.09.2019 року ухвалив рішення про повернення позову ОСОБА_2 позивачу. Просила, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзивів на апеляційну скаргу.

21.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 06.09.2019 року. У відзиві вказує, що з ухвалою суду першої інстанції погодився, ухвала набрала законної сили, та оскільки матеріали позову не були направлені до Богунського районного суду міста Житомир він самостійно звернувся в суд з вказаним позовом, з тих же підстав, додавши ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року. Судове провадження Шевченківським районним судом м. Києва не відкривалося, тому статус ОСОБА_1 не визначений, вона не має процесуальних прав і не може оскаржувати ухвалу, тому вважає, що апеляційне провадження необхідно закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Передаючи цивільну справу за підсудністю до Богунського районного суду міста Житомир, суд першої інстанції виходив з того, що згідно вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності. Існує спір між сторонами з приводу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до підсудності Богунського районного суду міста Житомир.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, так як вони узгоджуються із матеріалами справи та вимогами законодавства, виходячи з наступного.

Оскаржувану ухвалу постановлено з огляду на те, що дана цивільна справа підсудна Богунському районному суду міста Житомир, так як існує спір між сторонами з приводу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що не відноситься за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду Київської області, тому справу передано до Богунського районного суду міста Житомир.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ч.2 ст.32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Статтею 187 ЦПК України визначено, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, на підставі частини 9 цієї ж статті, суд надсилає справу за підсудністю в порядку встановленому статтею 31 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував вказані норми Цивільного процесуального законодавства та дійшов правильного висновку щодо передачі справи до іншого суду за визначеною підсудністю.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, щодо визначення підсудності за загальними правилами, а саме: за місцезнаходженням юридичної особи та місцем виконання договорів, оскільки вони не узгоджуються з вимогами законодавства та роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно яких перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності» до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для передачі справи на розгляд іншому суду, передбачені ст. 31, 187 ЦПК України, в справі наявні, тому висновок суду першої інстанції про передачу справи не порушує норми процесуального права.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта на визначення підсудності за місцем виконання договорів є необґрунтованим, оскільки п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено можливість пред`явлення позову за місцем виконання договорів, а не обов`язок позивача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження і спростовуються наявними у справі доказами.

Отже, ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова