Справа № 626/1318/19
Провадження № 2/626/438/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.11.2019 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участі секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу №626/1318/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 10.04.2008 року у розмірі 125603,94 грн. та судового збору у розмірі 1921,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 10.04.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 3980,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.04.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 125603,94 грн, з яких:

- заборгованість за кредитом 3156,88 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 120847,06 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 1600,00 грн.;

які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.04.2008 року він отримав грошові кошти в розмірі 2800,00 грн., які давно погашені, ніякої заборгованості перед Банком він не має. Крім того, він не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку і не був з ними ознайомлений, а отже вони не є складовою частиною договору і не можуть бути підставою для стягнення з нього будь-яких коштів крім тіла кредиту, яке давно погашене. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що ними надана до суду копія анкети-заяви від 10.04.2008 року, в якій вказані персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також йому було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг і заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Щодо зміни кредитного лімітувони зазначають, що в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п.3.2), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.Пунктом 3.3 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється Банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта, а встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, а отже є усі підстави для задоволення позову.

17.10.2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Він зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог Банк надав виписку за період з 01.04.2008 року по 07.08.2019 року по кредитній картці НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та виписку за період з 01.04.2008 року по 07.08.2019 року по кредитній картці НОМЕР_2 також на ім`я ОСОБА_1 . Проте, за будь-які картки з такими номерами йому нічого не відомо і він їх не отримував.23.04.2008 року йому була видана кредитна картка з сумою кредитного ліміту 2 800,00 гривень за № НОМЕР_4 з терміном дії 1 рік, із заявою про продовження строку дії картки він до банку не звертався.Він вважає, що на момент закінчення строку дії картки, а отже і кредитного договору, якщо у нього була якась заборгованість перед банком, то саме з цього часу у позивача і виникло право на звернення до суду, тобто 23.04. 2009 року.Позовна заява подана банком до суду 17.07.2019 року, а отже з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Від представника позивача до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач подав до суду заяву, в якій проти позову заперечував, просив розглянути справу без його участі.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Перевіривши письмові докази у справі, суд вважає позов АТ КБ "ПриватБанк" таким, що не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 10.04.2008 року ОСОБА_1 підписав заяву на надання банківських послуг АТ КБ «ПриваБанк», відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 2800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

На підтвердження вимог позивач надав копію заяви і Умов та правил надання банківських послуг (а.с.45, 10-15).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором станом на 30.04.2019 року становить 125603,94 грн і складається із: заборгованості за кредитом -3156,88 грн., заборгованості за процентами-120847,06 грн., заборгованості за комісією 1600,00 грн. (а.с.5-8).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне. Правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору кредитування.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві позичальника від 10.04.2008 року процентна ставка зазначена 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також нараховану комісію за кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.04.2008 року шляхом підписання заяви-анкети.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави про стягнення з відповідача нарахованої комісії, пені.

Стосовно стягнення заборгованості по кредиту і відсотках.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджував, що кредитну заборгованість, яка виникла на підставі картки, яку він отримав за заявою від 10.04.2008 року він сплатив повністю, крім того, строк дії картки скінчився 23.04.2009 року і тому навіть у разі наявності заборгованості сплив строк позовної давності для звернення позивачем до суду із вимогою про стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що 23.04.2008 року ОСОБА_1 отримав кредитну карту НОМЕР_4 , про що свідчить відмітка і його підпис в заяві про надання кредиту.

АТ КБ «ПриватБанк» надав довідку, що ОСОБА_1 було надано кредитні картки НОМЕР_4 , дата відкриття 10.04.2008 року, термін дії 04/12 та картка НОМЕР_5 , дата відкриття 07.05.2012 року, термін дії 11/15.

Позивач стверджує, що у зв`язку з закінченням терміну дії кредитної картки, Банк перевипустив картку ОСОБА_1 і для цього не потрібно укладання нового кредитного договору. З рахунку відповідача здійснено автоматичне списання грошей для погашення заборгованості за кредитною карткою відповідно до пункту 1.1.3.1.3 кредитного договору, тому банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанови від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанови від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - за сплавом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Термін дії кредитні картки НОМЕР_4 , яку отримав ОСОБА_1 сплинув 04/12, позивач не надав доказів видачі нової картки відповідачу з іншим строком дії або продовження дії картки НОМЕР_6 , а також того, що ОСОБА_1 користувався перевипущеною кредитною карткою НОМЕР_5 з терміном дії до 11/15.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 05.06.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Суд вважає безпідставними твердження позивача про переривання строку позовної давності автоматичним списанням боргу з рахунків ОСОБА_1 в 2016 та 2017 році, а саме за 18.12.2016р. на суму 82,23грн., 10.02.2017р. на суму 395,67грн., 14.03.2017р. на суму 197,83грн., 15.04.2017р. на суму 98,92грн., 17.05.2017р. на суму 50,00грн. та 18.06.2017р. на суму 48,91грн.(а.с.69).

Так, по-перше, як вбачається з виписки наданої банком вказані операції відбувалися автоматично без волі клієнта - автоматичне списання, тобто за відсутністю погоджених умов кредитування, як зазначалося вище, автоматичне списання коштів з рахунку позичальника без ініціювання цієї дії самим позичальником та поза його волею, не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 28.08.2019 року по справі №623/1362/18.

По друге - з виписки по рахункам ОСОБА_1 , наданої банком(а.с.69) вбачається, що автоматичне погашення простроченої заборгованості в 2016 та 2017 році здійснювалося з карти НОМЕР_9 , однак відповідно до матеріалів справи та відповіді наданої банком, ОСОБА_1 отримав тільки дві картки:

- №НОМЕР_4 - термін дія якої до 04/12, та

- № НОМЕР_5 - термін дії якої до 11/15.

Тобто банківська карта з якої здійснювалось автоматичне погашення заборгованості - з номером НОМЕР_9 , ОСОБА_1 взагалі не видавалась.

Що стосується банківської операції за 27.01.2017 року, то у цій же виписці зазначено - здійснена службова операція на погашення заборгованості з карти НОМЕР_8 на карту НОМЕР_6 , однак ОСОБА_1 карта з таким номером також не видавалась.

Таким чином даних про те, що вказані операції в період з 18.12.2016 р. по 18.06.2017 року здійснювались саме відповідачем ОСОБА_1 в матеріалах справи не мається, а строкдії карт №НОМЕР_4 - сплинув 04/12, а № НОМЕР_5 - 11/15, тобто сплинули строки позовної давності звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення нарахованої банком заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2019 року.

Суддя