Справа № 383/609/19
Номер провадження 2/383/297/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Замши О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Оверченко Л.В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.05.2019 року про залишення позову без руху позивачем 11.06.2019 року подано до суду позовну заяву після усунення недоліків.

24.07.2019 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, обґрунтувавши його тим, що з 1981 року по 1989 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання за спільні кошти придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності було оформлене на відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач змінив місце проживання та виїхав за межі країни, позивач залишилася проживати у будинку та проживає там по теперішній час. Між нею та чоловіком була усна домовленість про поділ майна, про те, що будинок залишиться у власності позивача, однак належним чином не оформили цю домовленість документально. Позивач стверджує, що користується будинком 30 років, здійснює ремонти та обслуговування, однак не має змоги розпоряджатися майном, оскільки власником значиться відповідач. Посилаючись на норми законодавства щодо режиму спільної сумісної власності подружжя на майно, яке придбане у шлюбі та досягнення домовленості з відповідачем про передачу їй частки, що належить відповідачу, просила визнати за нею право власності на житловий будинок.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання, отриманих з Бобринецької міської ради та Бобринецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області за обліками адресно-довідкової картотеки реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання у відділі реєстрації Бобринецької міської ради та по Бобринецькому РС УДМС в Кіровоградській області ОСОБА_2 не значиться.

Судовий виклик відповідача здійснювався відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1981 року, зареєстрованого Одрадокам`янською сільською радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис № 27, що підтверджене копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

20.10.1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . За вказаним договором ОСОБА_2 придбав зазначене майно.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 21.12.2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 13.12.1989 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції зроблено запис за № 192.

Так, між сторонами виникли правовідносини щодо користування та розпорядження спільною сумісною власністю на майно, набуте в період перебування сторін у шлюбі (1981-1989 роки) та регулюються нормами законодавства на час виникнення правовідносин - Кодексом про шлюб та сім`ю України, редакції 1969 року та нормами Цивільного кодексу Української РСР, редакції 1963 року, що регулюють право власності на нерухоме майно.

Главою 6 Кодексу про шлюб та сім`ю України, редакції 1969 року врегульовано майнові права та обов`язки подружжя, зокрема стаття 22 визначає, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Встановлено, що спірне майно придбане у період шлюбу сторін, відтак належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з рівності часток кожного з подружжя, яка закріплена ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, редакції 1969 року, позивачу належить 1/2 частка у спільному майні.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

З огляду на встановлені обставини вбачається, що позивач, маючи право на частку у спільному майні, не може належним чином розпорядитися та користуватися майном, оскільки реєстрація права власності на будинок здійснена за відповідачем ОСОБА_2 .

На думку суду належним та таким, що не суперечить законодавству способом захисту порушеного права є визнання за позивачем права власності на належну їй частку у спільному майні подружжя, що є частковим задоволенням позовних вимог.

Суд вважає за неможливе визнання права власності за позивачем на весь будинок, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 придбане майно згідно договору купівлі-продажу, тобто на законних підставах.

Будь-яких обставин та підстав, які б вказували на необхідність та можливість позбавлення права власності відповідача судом не встановлено.

Посилання позивача на досягнення згоди та укладення усної угоди про те, що відповідач передає позивачу належну йому частку майна суд вважає помилковими з наступних підстав.

За змістом ст. 42 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу України 1963 року (чинного на час виникнення правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договори купівлі-продажу та дарування жилого будинку (нерухомого майна)відповідно до ст. 227, 244 Цивільного кодексу Української РСР мали бути нотаріально посвідчені, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт проживання сторін у шлюбі в період з 1981 року по 1989 рік та придбання у власність в період шлюбу будинку по АДРЕСА_1 , а також той факт, що позивач безперервно проживала у вказаному будинку та проживає на теперішній час.

Позивач не надала доказів, які б свідчили про волевиявлення відповідача на розпорядження належним йому майном на користь позивача, а тому не підлягає задоволенню вимога про визнання за нею права власності на всю частину майна.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 650 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з належною часткою господарсько-побутових будівель, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 650 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Найменування сторін:

- позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 13.11.2019 року.

Суддя О.В. Замша