ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9139/19 Справа № 215/5172/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 14 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.05.2010 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 23.10.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 335638 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10256,68 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 320381,34 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4999,98 грн..

Позивач просив суд стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом б/н від 31.05.2010 року, а саме: 10256,68 грн. - заборгованості за кредитом та 104446,06 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за періодл з 01.06.2010 року по 30.05.2017 року, та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки кредитна картка № НОМЕР_1 , яка була видана відповідачу по справі на дату укладення договору, а саме 31.05.2010 року, зі строком дії до останнього дня грудня 2013 року, була перевипущена та відповідач отримала нову картку № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня липня 2017 року, а з позовом до суду позивач звернувся 07 листопада 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, факт отримання відповідачем кредитної картки № НОМЕР_2 підтверджуєтеся довідкою, наданою Банком та тим, що відповідач 15.01.2014 року знімала готівку в банкоматі із вказаної картки, а 16.01.2014 року відповідачем було оформлено кредит за сервісом «Оплата частками», що неможливо здійснити без кредитної картки, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31.05.2010 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 10000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.10.2018 року, за розрахунком позивача та в межах заявлених позовних вимог, становить 114702,74 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 10256,68 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 104446,06 грн. з період з 01.06.2010 року по 30.05.2017 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 31.06.2010 року процентна ставка не зазначена.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 01.06.2010 року, а саме в день отримання нею кредитної картки № НОМЕР_1 , було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 3 % в місяць, які нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру, включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді, в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.10).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи Банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань.

Отже, з наведеного вище слідує, що позивач по справі надав відповідачу кредитні кошти та між сторонами було погоджено умови кредитування, зокрема, нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Однак, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому вимоги позивача про стягнення 114702,74 грн. заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню через сплив позовної давності, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання, 31.05.2010 року відповідачу було відкрито рахунок № та 29.04.2009 р. остання отримала банківську платіжну картку № НОМЕР_1 з ПІН-конвертом та під підпис ознайомлена з умовами кредитування (а.с.9 зворот).

За даними Банку термін дії цієї картки - останній день грудня 2013 року.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Установивши, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , яку отримала позичальник 01.06.2010 року, скінчився останнього дня грудня 2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач (а.с.97-98).

При цьому, надана АТ КБ «Приватбанк» довідка про те, що ОСОБА_1 15.11.2013 року надавалася кредитна картка за № НОМЕР_2 зі строком до останнього дня липня 2017 року, висновків колегії суддів про пропуск строку позовної давності не спростовують, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальник зверталась до Банку із заявою про перевипуск карти до закінчення терміну дії картки, виданої 01.06.2010 року за № НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що після закінчення строку дії кредитної картки позичальнику була видана інша картка, строк дії якої закінчився в липні 2017 року, а факт отримання відповідачем кредитної картки № НОМЕР_2 підтверджуєтеся довідкою, наданою Банком та тим, що відповідач 15.01.2014 року знімала готівку в банкоматі із вказаної картки, а 16.01.2014 року відповідачем було оформлено кредит за сервісом «Оплата частками», що неможливо здійснити без кредитної картки, що підтверджується випискою по картковому рахунку, є безпідставними, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, якими на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем вказані обставини не доведено та матеріали справи не містять доказів факту перевипуску кредитної картки, написання заяви відповідачем у Банк про перевипуск карти, а надані позивачем розрахунки і виписки з особового рахунку ОСОБА_1 знаходять підтвердження того, що до 10.11.2013 року відповідач здійнювала платежі по кредитній картці № НОМЕР_1 , зокрема зняття коштів, оплата товарів та послуг, погашення заборгованості, натомість, після 10.11.2013 року за кредитною картою № НОМЕР_2 відповідач ніяких операцій не проводила, послугами позивача не користувалась, з банківського рахунку кошти не знімала (а.с.141).

При цьому колегія суддів критично відноситься до наданої позивачем 09 липня 2019 року виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , в якій відображено 15.01.2014 року зняття готівки в банкоматі в сумі 600 грн. та відображено, що 16.01.2014 року відповідачем було оформлено кредит за сервісом «Оплата частками», оскільки, надана позивачем раніше, а саме 23.04.2019 року, виписка з особового рахунку ОСОБА_1 , не містить вказаних обставин щодо зняття відповідачем готівки та оформлення кредиту за сервісом «Оплата частками».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Отже, одночасне застосування позовної давності разом з відмовою в задоволені позовних вимог по суті неможливе, оскільки дані підставі суперечать одна одній та підлягає застосуванню лише одна з них.

Отже, колегія суддів вважає, що за вказаних вище обставин, враховуючи розрахунок заборгованості за вказаним договором, а також наявність відповідної заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотиви відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню.

В даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: