Дата документу 06.11.2019 Справа № 310/6215/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/6215/18 Головуючий у 1 інстанції Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/3242/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що В обґрунтування позову зазначила, що з 26 червня 2005 року по 26 лютого 2016 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. У сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. Матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач у добровільному порядку не надає, в зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду. Просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В ході судового розгляду справи, позивач не заперечувала про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки розмірі ј частки доходів відповідача.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 серпня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на рахунок особи яка займається вихованням дитини.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він перебуває у другому шлюбі, від якого у нього народилась друга дитина. На його утриманні знаходяться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, її син від першого шлюбу та друга дочка, яка перебуває на диспансерному обліку як дитина, яка часто хворіє. Крім того, на його утриманні знаходяться його батьки, які є пенсіонерами, а мати позивача хворіє на онкологічноу хворобу і вимушена проходити періодичні курси лікування.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, відповідач має дитину від другого шлюбу, стягнення з відповідача аліментів у вказаному розмірі відповідає інтересам дитини та платника аліментів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 25 червня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 18 червня 2016 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, позивач змінила прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, у відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведені норми, а також обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання доньки, законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, в порушенні норм процесуального права, не встановив факт проживання позивача з донькою, та не встановив чому донька проживає з бабусею, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 15 серпня 2018 року, надану органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Бердянської міської ради Запорізької ради, ОСОБА_2 повідомила про тимчасову передачу (в період з 15 серпня 2018 року по 15 серпня 2021 року) її малолітньої дочки ОСОБА_3 на виховання її бабі ОСОБА_7 .

З пояснень, наданих в суді першої інстанції встановлено, що вказану заяву ОСОБА_2 була вимушена написати, оскільки на теперішній час вона уклала повторний шлюб, її чоловік проживає на тимчасово окупованій території, тому вона змушена проживати і в м. Макіївка, і в м. Бердянську.

Дочка сторін навчається в м. Бердянську, тому проживає у матері позивачки, але матеріальним забезпеченням займається саме ОСОБА_2

Написання вказаної заяви було викликане необхідністю представництва дитини бабою у відповідних органах під час відсутності матері дитини за місцем її проживання.

Відповідачем на спростування зазначеного не надано належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував зміни в його сімейному стані, є необґрунтованими та зводяться до незгоди з судовим рішенням з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народилась дитина ОСОБА_10

ОСОБА_9 з 30 грудня 2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

ОСОБА_10 перебуває на диспансерному обліку як така, що часто хворіє.

ОСОБА_1 має склад сім`ї: дружина ОСОБА_9 , син ОСОБА_11 .. дочка ОСОБА_10 .

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідача змінився сімейний стан та на його утриманні знаходитися дружина та дитина від другого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт проживання з ним сина його дружини від першого шлюбу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов`язок утримання дитини дружини від першого шлюбу покладено на його батьків та не може впливати на матеріальне утримання доньки ОСОБА_3 .

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . виходячи з того, що відповідачем не надано доказів того, що батьки знаходяться на його утриманні.

Пенсійні посвідчення батьків відповідача та довідка про те, що мати відповідача перебуває на обліку в онкологічному диспансері не може свідчити про те, що батьки знаходяться на його утриманні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його дружина ( ОСОБА_9 ), донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положення ст. 76 ЦПК України встановлюють, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: