Справа № 426/9369/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

11 листопада 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вітер І.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

за участі позивача ОСОБА_1 ,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право його приватної власності на будинок підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.01.1986 року, посвідченого секретарем виконкому Куземівської сільської ради Сватівського району Ворошиловградської області Брайловською Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4 та Витягом № 9192471 від 07.12.2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В 1997 році його син уклав шлюб з ОСОБА_3 та у 2015 році відповідача зареєстрували у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , хоча фактично ОСОБА_2 проживає у сусідньому селі. У 2017 році його син розірвав шлюб з відповідачем, остання не проживає у будинку позивача, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, участі в утриманні будинку не приймає, оплату комунальних послуг не здійснює. Просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 із зняттям її з реєстраційного обліку.

Ухвалою судді Сватівського районного суду луганської області від 23 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.

01 жовтня 2019 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не надсилала.

Позивач ОСОБА_1 , допитаний, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, пояснив, що ОСОБА_2 є колишньою дружиною його сина. Після реєстрації у належному йому будинку у 2015 році відповідач там ніколи не проживала, її особисті речі у будинку відсутні, вона не приймає участі в утриманні будинку, відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку.

Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що позивач - дідусь її чоловіка. Їй відомо, що відповідач це колишня дружина дядька її чоловіка, яка зареєстрована у будинку ОСОБА_1 з 2015 року, але фактично там ніколи не проживала, її речей у будинку не залишилося, коштів на утримання будинку не надає, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний у судовому засіданні, надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_4 .

Зі згоди позивача, суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копії договору купівлі-продажу від 21 січня 1986 року, посвідченого секретарем виконкому Брайловською Н.П., ОСОБА_1 є власником житлового будиноку за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.6-7).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Куземівської сільською радою Сватівського району Луганської області 06.08.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації не проживає (а.с.9).

У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.08.2019 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року, факт непроживання підтверджено депутатом сільської ради (а.с.10).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано 24.03.2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 10 (а.с.8).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не є членом його сім`ї, та з 2015 року не проживає у належному йому будинку, тому втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Проте, стосовно позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно. Позивач фактично просить вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу сільської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради, в вказаному випадку Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області.

Разом з тим, визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 11 листопада 2019 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення було складено 12 листопада 2019 року.

Суддя А.С. Река