Провадження №2/193/459/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

12 листопада 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Кащук Д.А.,

при секретарі Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Софіївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа - Обласне комунальне підприємство "Софіївське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обгрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 17 листопада 1976 року позивач по домашній угоді придбав для проживання у гр-на ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою про продажу житлового будинку від 17 листопада 1976 року, наданою ОСОБА_2 та розпискою про згоду на продажу вказаного житлового будинку ОСОБА_3 .

В даний житловий будинок він вселився разом із співмешканкою ОСОБА_4 та став постійно проживати до цього часу. На цей час разом з ним проживає його дружина ОСОБА_5 з якою він уклав шлюб 12 липня 2002 року.

22 березня 1977 року він зареєструвався в даному житловому будинку, а потім тут же став проживати після народження і його син від першого шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за цією адресою, але фактично проживає по АДРЕСА_2

Оселившись в будинку він за власні кошти та власними силами зробив в ньому ремонт, відремонтував та збудував нові господарчі споруди. В подальшому він завів власне господарство, розводив птицю, вирощував кожного року продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачував кошти РЕМ за постачання електроенергії та земельний податок, газифікував житловий будинок, сплачує за газопостачання.

З моменту його вселення в будинок до теперішнього часу, крім нього цим будинком ніхто не користувався, він є єдиним хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» від 23 серпня 2019 року № 192, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 власності в ОКП «Софіївське БТІ» не зареєстровано.

Житловий будинок АДРЕСА_1 в якому він проживаю, розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,15 га., за який ним сплачувався земельний податок до виходу на пенсію, що підтверджується копією рішення виконкому Софіївської селищної ради народних депутатів від 23 серпня 1978 року.

Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку майна розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 15 серпня 2019 року, становить 74 665 гривень.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорту індивідуального житлового будинку від 12 серпня 2019 року, загальною площею 54,5 кв.м., житловою 31, 9 кв.м.

Таким чином, з 17 листопада 1976 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, він добросовісно, відкрито та безперервно володію домоволодінням АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття ним права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Вище вказані обставини також підтверджуються довідкою - довідкою ОКП «Софіївське БТІ» від 23 серпня 2019 року № 192, копією договору про надання послуг з газопостачання за 2000 рік, копією довідки про розмір платежів за житлово-комунальні послуги (водопостачання), копією довідки про розмір платежів (електроенергія).

В судове засідання сторони не з`явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує, відповідач позов фактично визнає, третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог .

В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно даних Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 ОКП АДРЕСА_2 БТІ" 11 серпня 2019 р. вбачається, що право власності на даний будинок не зареєстровано (а.с.10-14).

Звітом про оцінку майна ФОП ОСОБА_7 . встановлено, що ринкова вартість будинку становить 74665,00 грн (а.с.22-41).

З 1976 р. позивач проживає в цьому будинку та на власний розсуд з 1977 року у ньому зареєструвався, до цього часу відкрито користується та володіє цим нерухомим майном. Претензій щодо правомірності користування та володіння цим майном до сільської ради не надходило. Про уснування судових спорів невідомо.

Також зазначається, що згідно рішення виконкому Софіївської селищної Ради народних депутатів від 23 серпня 1978 року, позивач розпоряджається земельною ділянкою площею 0.15 га, наданою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в зв`язку з купівлею житлового будинку. Даний документ підписаний головою виконкому та секретарем виконкому (а.с.7).

Довідкою виконавчого комітету Софіївської селищної ради №1990 від 12.08.2019 р. зазначається, що ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 . Склад сім`ї - дружина, син та донька (а.с.16).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином, приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, свідчить, що останній визнає позов і дана позиція не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України ) .

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 81, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа - Обласне комунальне підприємство "Софіївське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв.м., вартістю 74665,00 гривень.

Відповідача звільнити від сплати судових витрат, які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Софіївський районний суд Дніпропетровської області. Особи , які були відсутні під час прийняття судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з часу отримання його копії .

Суддя Д.А.Кащук