Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"08" листопада 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» через представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Відповідно до укладеного від 07 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 кредитного договору №б/н від 07 листопада 2013 року, останній отримав кредит у розмірі 1060,30 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, у порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим виникла заборгованість. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Станом на день смерті ОСОБА_3 06 листопада 2016 року, з урахуванням несених коштів на погашення заборгованості, виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту та складає 5170,88 грн. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 5170,88 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету №б/н від 07 листопада 2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач власним підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умов), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з пунктом 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем.

Згідно із Умовами та Правилами надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором .

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, наведений в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам ОСОБА_3 останній раз він погашав кредит 21 жовтня 2015 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконував.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1638.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 кредитного обов`язку станом на день його смерті, тобто на 06 ІНФОРМАЦІЯ_1 утворилася заборгованість за простроченим тілом кредита в розмірі 5170,88 грн.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року в справі №14-53цс18, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

06 червня 2017 року позивачем було отримано відповідь з Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцеві померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, було встановлено, що на момент смерті проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Таким чином, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи - боржника за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, у зв`язку з чим відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому, ч. 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (6 місяців від дня відкриття спадщини) він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

На час розгляду справи, свідоцтво про право на спадщину відповідачам не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком спадкоємця. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статтей 1281, 1282 ЦК України, які були дотримані банком. При цьому, наявність заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростована.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 175/4367/15-ц.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості по кредитному договору, укладеному 07 листопада 2013 року, у даному випадку, входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора АТ «Приватбанк» у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

З урахуванням викладеного, з відповідачів належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 5170,88 грн.

При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921грн. в рівних частках з кожного.

На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1054, 1281, 1282, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ,та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІПН НОМЕР_3 , які мешкають та зареєстровані в АДРЕСА_1 , як спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б.50, МФО 305299, , р/р НОМЕР_4 ), заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 листопада 2013 року в розмірі 5170,88 грн., а також витрати по оплаті судового збору в рівних частках з кожного по 960,50 грн., що загалом складає 1921,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва