Справа № 159/908/19
Провадження № 2/159/583/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Прадищук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному (усному) провадженні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

Позивач 10.06.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить вселити її у буд. АДРЕСА_1 . Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що сторони уклали шлюб 06.03.03 р.. За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3.. 05.08.03 р. за час шлюбу вона за свої особисті кошти за договором купівлі - продажу придбала житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими спорудами у АДРЕСА_1 . 25.07.03 р. вона зареєстрована за вказаною вище адресою і з того часу придбаний будинок є її єдиним приватним житлом. У подальшому сторонами спільно було здійснено добудову та ремонт придбаного будинку, тому участі відповідача у покращенні придбаного нею будинку та збільшення його вартості вона не заперечує. 03.08.17 р. відповідач її жорстоко побив, про що вона заявила у поліцію. За час їх шлюбу відповідач, фактично, створив іншу сім`ю, що призвело до розірвання їх шлюбу за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 01.02.18 р.. На утримання дитини за рішенням суду стягуються аліменти. В даний час у Ковельському міськрайсуді Волинської області розглядається спір за позовом колишнього її чоловіка про поділ майна подружжя. Однак тривалий час, з вересня 2017 р. вона позбавлена права вільно користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном, так як без її згоди, скориставшись її відсутністю, відповідач змінив замки на вхідних воротах та дверях будинку та сараю. На її неодноразові прохання надати їй ключі до вхідних дверей будинку та допоміжних приміщень, реакції немає. Тому вона змушена звертатись у поліцію. 08.02.19 р. у присутності поліцейських та двох очевидців представник відповідача та нинішня дружина останнього відмовилась надати їй ключі від вхідних дверей до будинку, пояснивши, що це їй робити заборонив відповідач. Самостійно захистити свої порушені права вона змоги не має. Просить позов задовольнити.

02.04.19 р. судом було відкрито провадження у справі.

Копію ухвали суду від 02.04.19 р. відповідачем отримано під розпис 21.05.19 р..

31.05.19 р. до суду посередництвом представника - адвоката - відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем було отримано 22.05.19 р.. Зазначено, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, так як підставою своїх позовних вимог позивач вказує порушення відповідачем її права власності засобом чинення перешкод у вільному доступі до спірного будинку як титульному власникові. Представник відповідача - адвокат зазначає, що вимоги є безпідставними, не доведені належними та допустимими доказами, спосіб захисту не кореспондується з вимогами законодавства. Позивач просить вселити її у будинок, не вказуючи, якими діями відповідача їй чиняться перешкоди у проживанні у ньому. Відповідач ніколи не чинив перешкод позивачеві проживати у будинку. Непроживання позивача у спірному будинку викликане лише бажанням позивача не проживати у ньому. Ще задовго до розірвання шлюбу сторони не проживали у спірному будинку, так як у будинку було розпочато роботи по його реконструкції і той фактично став непридатним для комфортного проживання. Тому сторони проживали у винайнятих житлових приміщеннях. Припинення шлюбних відносин сторін також мало місце на орендованій квартирі, з якої позивач у відсутності відповідача забрала свої речі та переїхала проживати у інше житло. Сторони задовго до розірвання шлюбу у спірному будинку не проживали та виселились з нього добровільно. Після розірвання шлюбу і поданий час у будинку ніхто не проживає. Відповідач не вчиняв будь - яких дій щодо виселення позивача з будинку, а тому прав її не порушував, тоді як судовому захисту підлягає порушене право. Зазначено, що з моменту припинення між сторонами шлюбних стосунків, відносини між ними напружені. Як після припинення шлюбних стосунків, так і після розірвання шлюбу позивач інтересу до спільного спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами не виявляла. Відповідач з метою належного збереження майна постійно проводить за ним догляд. Так як у будинку ніхто не проживає, то в один із днів навідування у нього, відповідач виявив, що внаслідок спроби незаконного проникнення було пошкоджено замок до вхідних дверей і тому з метою збереження майна і унеможливлення незаконного проникнення сторонніх осіб, відповідачем, дійсно, було замінено замок на вхідних дверях. Так як позивач спільним спірним будинком не цікавилась, то ключами від нового замка не володіє. Після першої вимоги про бажання мати вільний доступ до будинку шляхом передачі ключів, така вимога була повністю добровільно задоволена відповідачем, про що свідчить направлення листа від 18.02.19 р., що був отриманий позивачем 19.02.19 р.. Позивачем не було вчинено жодної дії з метою отримання ключів від будинковолодіння, тому доводи позивача про порушення її права на вільне користування спростовуються належними доказами. Відсутність ключів від дверей будинку виникла внаслідок бездіяльності самого позивача, яка не бажає використовувати наявне у неї право вільного користування майном. Представник відповідача - адвокат, покликаючись на ст. ст. 12, 316, 15 ЦК України, зазначає, що позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання її права. Зазначено, що відповідачем понесено витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 5 000 грн.. Вимоги позивача вважає безпідставними, необгрунтованими. Просить у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь позивача судові витрати у справі, що полягають у оплаті послуг з надання правничої допомоги в сумі 5 000 грн..

Копію відзиву на позовну заяву представником позивача - адвокатом отримано під розпис 04.06.19 р., а позивачем 04.07.19 р..

10.06.19 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну позивача, обґрунтована тим, що відповідач, заперечуючи позовні вимоги, спотворює дійсні обставини справи. 08.02.19 р. у присутності поліцейських та 2 - х свідків - очевидців представник відповідача, його нинішня дружина - ОСОБА_4 відмовилась надати їй ключі від вхідних дверей до будинку, пояснивши, що цей їй заборонив відповідач. Тривалий час - з вересня 2017 р. - вона позбавлена права вільно користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном, так як без її згоди, скориставшись її відсутністю, відповідач змінив замки на вхідних воротах та вхідних дверях до будинку та сараю. Її неодноразові прохання надати їй ключі до вхідних дверей будинку та допоміжних приміщень, залишені без реагування, що змусило її звертатись у поліцію. 03.08.17 р. відповідач її жорстоко побив, про що вона заявила у поліцію. Нас даний час провадиться досудове розслідування. Вона реально боїться агресивної поведінки відповідача, який тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі. За час їх шлюбу відповідач, фактично, створив іншу сім`ю, що призвело до розірвання шлюбу, і на грунті цих обставин виявляє до неї насильницькі дії. Вказує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву невірно зазначено, що вона не виявляє інтересу до спільного спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами. Цей будинок вона придбала за час шлюбу за свої особисті кошти і він є її єдиним приватним житлом. Ніякої бездіяльності щодо користування спірним житловим будинком вона не виявляла. Відповідач протиправно намагається позбавити її її нерухомого та рухомого майна. На даний час Ковельським міськрайсудом Волинської області розглядається їх спір про поділ майна подружжя, предметом якого є цей ж нерухоме майно.

Копію відповіді на відзив на позовну заяву представником відповідача - адвокатом отримано під розпис 13.06.19 р..

За станом на 31.10.19 р. відповідачем заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву до суду не подано.

У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат позовні вимоги, кожна зокрема, підтримали, обґрунтували їх доводами, наведеними у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника - адвоката, показання свідків, проаналізувавши доводи позивача та ті норми законодавства, на які вона покликається; дослідивши письмові та інші докази, подані до суду, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як показали суду свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вони 08.02.19 р. на прохання позивача разом з нею прибули до будинку АДРЕСА_1 , де сторони проживали раніше спільно, а в даний час будинок в стадії перебудови. Позивач просила їх бути присутніми при її спробі у присутності поліції зайти на територію свого домоволодіння та у будинок, пересвідчитись щодо наявності там її речей, так як вона боїться відповідача. Їм відомі факти фізичного насильства відповідача по відношенню до позивача. Тому вони погодились. До будинку вони заходили разом та за сприянням поліції, у відсутності відповідача. При цьому позивач не мала ключі ні до вхідних воріт до домоволодіння, на до будинку, інших надвірних та господарських будівель та споруд. Згодом у будинок прибула нинішня дружина відповідача, яка висловлювала заперечення з приводу права позивача перебувати у спірному будинку та згодом надала можливість зайти у будинок, побачити речі позивача.

Як слідує з копії дубліката договору купівлі - продажу будинку від 05.08.03 р., позивач придбала вказаний вище будинок.

Та обставина, що позивач є власником вказаного вище будинку, стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.19 р..

Згідно з копією паспорта позивача серії НОМЕР_1 , вона значиться проживаючою у спірному будинку з 06.08.03 р..

Як слідує з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 01.02.18 р. у цивільній справі № 159/4 144/17 провадження № 2/159/118/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, сторони шлюб розірвали у судовому порядку.

Та обставина, що відповідач 08.02.19 р. зверталась до поліції з приводу допомоги зайти у належний їй будинок АДРЕСА_1 , в ході виїзду за викликом позивач підтвердила документально своє право власності на будинок за такою адресою; заявила про відсутність змоги потрапити у будинок у зв`язку з перешкодами, що чиняться її колишнім чоловіком - відповідачем у справі, який замінив замок на вхідних воротах та вхідних дверях будинку, сараю; під час допомоги позивачеві було демонтовано замок на воротах та лише по прибуттю гр. ОСОБА_4 , яка представилась представником відповідача, підтвердила конфліктність відносин між сторонами, останньою було надано позивачеві ключі до вхідних дверей будинку, стверджується копією довідки, виданої Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області за результатами проведення перевірки інформації, викладеної у повідомленні ОСОБА_7 ( ЄО № 1 628 від 08.02.19 р.).

Наведена вище інформація стверджується і відтвореним у судовому засіданні аудіо відеозаписом, наданим суду позивачем.

Наведеним вище письмовим доказом об"єктивно стверджено як доводи позивача та її представника - адвоката, так і показання вказаних вище свідків у справі; спростовано доводи представника відповідача - адвоката про те, що право позивача не порушено та вона добровільно у спірному будинку не проживає.

Створення перешкод позивачеві у проживанні у спірному будинку саме відповідачем, стверджується копією листа Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області № 1 628 від 11.02.19 р..

Представником відповідача - адвокатом разом з відзивом на позовну заяву подано до суду копію звернення відповідача до позивача від 18.02.19 р., що отримано позивачем 19.02.19 р. під розпис, про намір передати їй другий примірник ключів від спірного будинку при узгодженій зустрічі, але за умови виконання його вимог про передачу майна йому.

Суд, проаналізувавши зміст такого звернення, приходить до висновку, що ним лише підтверджуються доводи позивача у тій їх частині, що між сторонами з приводу спірного будинку, зокрема, є непорозуміння, та надання позивачеві як власникові та особі, яка зареєстрована проживаючою у спірному будинку ключів до нього при пред`явленні при цьому супутніх умов, безсумнівно, свідчить про те, що позивач не має можливості вільно проживати у спірному будинку і перешкоди у цьому їй створює саме відповідач, у розпорядженні якого ключі від спірного будинку, на відміну від позивача, маються.

Тому доводи представника відповідача адвоката про те, що позивач не довела факту порушення чи невизнання її права проживати у спірному будинку відповідачем, на увагу не заслуговують.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд враховує, що тимчасова відсутність особи - власника будинку - у будинку на час ремонту чи з інших причин не може бути визнаною такою, що надає право іншій особі по спливу певного часу перешкоджати подальшому проживанню власника у своєму будинку.

Попри наявність у сторін спору з приводу спірного будинку, суд відмічає, що та обставина, що будинок є власністю позивача, без аналізу того у розглядуваній справі того питання, чи є спірний будинок спільною сумісною чи частковою власністю сторін, суд констатує, що підстав для висновку, що на даний час позивач не має право власності чи користування спірним будинком, немає.

Таким чином суд приходить до висновку, що у судовому засіданні позивачем переконливо доведено наявність у неї права на проживання у спірному будинку та відсутності об`єктивно проживати у ньому у зв`язку з тим, що перешкоди у цьому створює їй відповідач.

Доказів чи доводів протилежного відповідачем до суду не подано.

Тому позов слід задовольнити повністю та поновити порушене право позивача і усунути перешкоди позивачеві у користуванні вказаним вище спірний будинком шляхом її вселення у цей будинок.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі, понесені нею судові витрати у справі у повному обсязі, що складаються з сум: 768 грн, 40 коп. судового збору, 2 850 грн витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги адвоката. Всі ці витрати позивача стверджені документально та зауваження у суду не викликають.

На підставі наведеного, Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 391, 321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення її у житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 618 (три тисячі шістсот вісімнадцять) грн., 40 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 ;

представник позивача - адвокат Прадищук Лідія Михайлівна, адреса: АДРЕСА_5;

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , за його ж даними - проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

представник відповідача - адвокат Дзивульська Лідія Вікторівна, адреса. АДРЕСА_4.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний тест рішення суду складено 09.11.19 р..