ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 367/4699/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

сторони справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

зацікавлені особи: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 ,

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2019 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Карабази Н.Ф., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у справі шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири, та автомобілі, що належать на праві власності ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям. 28 грудня 2018 року вона надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США в термін до 08.01.2019., що підтверджується розпискою. У вказаний термін грошові кошти не були повернуті, у зв`язку з чим ОСОБА_2 було написано ще одну розписку від 09.01.2019, в якій остання підтвердила факт отримання в борг грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США із кінцевою датою їх повернення 01.03.2019 в сумі 31 000 доларів США. Грошові кошти ОСОБА_5 бралися в інтересах сім`ї та необхідні були як стартовий капітал для зайняття підприємницькою діяльністю. Протягом 2017 та 2018 років, подружжям було придбано автомобіль марки Mersedes benz 316 СDI 2003 року випуску, та автомобіль марки Mersedes benz 312 D 1997 року випуску.

Починаючи з 01.03.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання не виконали, грошові кошти в розмірі 31 000 доларів США не повернули, а навпаки стали заперечувати проти таких розписок, вчиняти різноманітні дії, які спрямовані на те щоб ввести її в оману. На численні звернення та прохання повернути позичені кошти подружжя не реагує та не виконує свої зобов`язання.

Вважала, що є всі підстави, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 , після подачі нею позову, зможе відчужити все або частину свого майна на користь третіх осіб для уникнення стягнення заборгованості як в судовому порядку так і в порядку виконання судового рішення. Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , накласти арешт на автомобіль марки Mersedes benz 316 СDI 2003 року випуску, дата реєстрації: 07.07.2017 року; автомобіль марки Mersedes benz 312 D 1997 року випуску, дата реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані на ім`я ОСОБА_3

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки Mersedes benz 316 СDI 2003 року випуску, дата реєстрації: 07.07.2017; автомобіль марки Mersedes benz 312 D 1997 року випуску, дата реєстрації: 28.04.2018, які належать ОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у заяві про забезпечення позову наводяться самі лише формальні посилання щодо змісту та мети заходів із забезпеченням позову, однак відсутні будь-які належні докази, обґрунтування та підтвердження необхідності їх вжиття.

Суд жодним чином не мотивував свою ухвалу та не звернув увагу, що в заяві зазначено саме лише посилання на потенційну можливість ухилення його від виконання можливого рішення суду і це не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

З вказаними висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить накласти арешт на частину нерухомого та рухоме майно ОСОБА_3 , оскільки його дружина ОСОБА_2 взяла в неї 30 000 доларів США в борг і не повернула в обумовлений строк. Вважала, що при звернення нею до суду з позовом відповідачі можуть відчужити належне їм майно, задля уникнення повернення боргу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до наданих ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову доказів, а саме копії розписок від імені ОСОБА_2 , витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно належності на праві власності ОСОБА_3 1/3 частини квартири та копії довідки МВС України про належність рухомого майна, а саме - автомобілів, ОСОБА_3 , оскільки достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів враховує також те, що станом на 13.11.2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості до суду не подана, а тому між учасниками відсутній предмет спору.

Апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на 1/3 частину житлового приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_3 та транспортні засоби є неспівмірним із заявленими в заяві вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення не випливає з заявлених ОСОБА_1 обставин, які б свідчили про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі подання позову та його можливого задоволення, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про необґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки він буде позбавлений можливості розпорядитися належним йому на праві власності майном.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги та дають підстави уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2019 року слід скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 , задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді: