Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 278/1669/15ц

провадження № 61-24345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Житомирська районна державна адміністрація, Свято-Воздвиженська парафія Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області, Станишівська сільська рада Житомирського району Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року в складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Матюшенка І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської районної державної адміністрації, Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області (далі - Свято-Воздвиженська парафія), Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про скасування розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 серпня 1994 року йому надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2 га у межах населеного пункту с. Бистри по вул. П. Соломка під будівництво індивідуального житлового будинку.

10 жовтня 1994 на його замовлення виготовлено та погоджено у різних інстанціях будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та 11 квітня 1995 року на підставі рішення Виконавчого комітету Станишівської сільської ради народних депутатів від 17 листопада 1994 року йому виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,20 га в межах згідно з планом, розташованої у с. Бистри Станишівської сільської ради, для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Однак він позбавлений можливості користуватися своєю приватною власністю, оскільки прибувши у 2009 році на свою земельну ділянку для розмітки фундаменту для будівництва житлового будинку, виявив, що порушені встановлені межові знаки в чотирьох кутках земельної ділянки у вигляді стовпів з арматури. Крім того, на частині його земельної ділянки складені будівельні матеріали і виконуються будівельно-монтажні роботи.

Враховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив скасувати розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки площею 0,2 га Свято-Воздвиженській парафії та зобов`язати громаду церкви відновити умови користування земельною ділянку, що перебуває у приватній власності позивача.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його безпідставності та необґрунтованості.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Воздвиженській парафії для будівництва церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2 розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 05 січня 2012 року № 4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її в оренду Свято-Воздвиженській парафії, площею 0,2000 га, для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради».

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із наявності обставин та доказів, які свідчать про незаконність цього розпорядження, оскільки воно винесено з порушенням норм законодавства та порушенням права власності позивача на вказану земельну ділянку.

Факт зайняття частини земельної ділянки позивача підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 10 березня 2016 року № 295/15-16, в якому зазначено, що земельна ділянка, площею 0,2 га, передана в оренду Свято-Воздвиженській парафіїу, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , площа накладення становить 0,0602 га.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року Свято-Воздвиженська парафія Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу нарішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що Свято-Воздвиженська парафія не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції, в результаті чого була позбавлена можливості подати докази, чим порушені її процесуальні права.

При цьому під час ухвалення оскаржуваного рішення апеляційний суд у порушення вимог статті 61 ЦПК України встановив обставини, які вже були встановлені рішеннями судів, ухваленими в іншій цивільній справі, та які набрали законної сили, Зокрема правовідносини між цими ж сторонами щодо будівлі церкви та місця її розташування вже були предметом дослідження у цивільній справі № 2-88/12.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За вимогами підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що рішенням Виконавчого комітету Станишівської сільської ради народних депутатів від 17 листопада 1994 року № 75 ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га на території с. Бистри Станишівської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку. 11 квітня 1995 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЖТ № 022382, площею 0, 20 га.

Згідно з описом меж, наявному у державному акті, земельна ділянка ОСОБА_1 межує по лінії від А до Б з вулицею, від Б до В - із землями Житомирської райспоживспілки (магазин), від В до Г - із землями резерву с. Бистри (випас), від Г до А - із землями ОСОБА_3

10 жовтня 1994 року позивач виготовив план забудови зазначеної земельної ділянки, проте до цього часу будівництво не проведено, земельна ділянка ОСОБА_1 у будь-який спосіб не використовувалась, межова територія шляхом зведення паркану або в інший спосіб не зафіксована.

Водночас судом встановлено, що законне право володіння земельною ділянкою, яка передана у приватну власність позивачу, ніким не скасоване.

Рішенням 32-ї сесії ІV скликання Станишівської сільської ради Житомирського району від 08 вересня 2005 року релігійній громаді Свято-Воздвиженської парафії надано згоду на вибір та обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га для розташування приміщення церкви за межами с. Бистри (колишній господарський двір).

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації від 24 лютого 2006 року № 142 надано дозвіл релігійній громаді Свято-Воздвиженської парафії на вибір земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для будівництва церкви за межами с. Бистри (колишній господарський двір) на території Станишівської сільської ради.

Рішенням сьомої сесії шостого скликання Житомирської районної ради від 24 травня 2011 року № 112 затверджено технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,20 га, яка надається в оренду релігійній громаді Свято-Воздвиженській парафії.

Розпорядженням голови Житомирської районної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її в оренду релігійній громаді Свято-Воздвиженської парафії, площею 0,20 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради та передано Свято-Воздвиженській парафії в оренду на 10 років земельну ділянку, площею 0,2000 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради, а також встановлено орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.

19 липня 2012 року Свято-Воздвиженська парафія на підставі рішення Виконавчого комітету Станишівської сільської ради від 17 травня 2012 року за № 49 отримала свідоцтво про право власності на будівлі, загальною площею 139,80 кв. м та надвірні споруди, яке зареєстровано в КП Житомирського обласного МБТІ 06 серпня 2012 року.

Відповідно до копії акта обстеження земельної ділянки від 15 травня 2009 року № 072/50, проведеного Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області, станом на 15 квітня 2009 року встановлено, що при обстеженні земельної ділянки площею 0,20 га, розташованої в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , що надана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, з південної сторони суміжний землекористувач самовільно зайняв частину земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0038 га, на якій складовані будівельні матеріали та будується капітальна споруда (церква).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 10 березня 2016 року № 295/15-16 земельна ділянка, площею 0,2 га, передана в оренду Свято-Воздвиженській парафії накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , площа накладення становить 0,0602 га.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, за позовом ОСОБА_1 до громади Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради Житомирського району, треті особи: Станишівська сільська рада Житомирського району, Житомирська районної державна адміністрація, про усунення у користуванні земельною ділянкою, та за зустрічним позовом громади Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради Житомирського району до ОСОБА_1 , треті особи: Станишівська сільська рада Житомирського району, Житомирська районної державна адміністрація, про скасування рішення виконкому Станишівської сільської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд захищає права всіх суб`єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Воздвиженській парафії для будівництва церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області та ухвалюючи в цій частині нове рішення про визнання незаконним і скасування пункту 2 розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 05 січня 2012 року № 4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її в оренду Свято-Воздвиженській парафії площею 0,2000 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради», суд апеляційної інстанції правильно виходив із наявності обставин та доказів, які свідчать про незаконність у цій частині оспорюваного розпорядження, оскільки воно порушує право власності позивача на вказану земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги про те, що Свято-Воздвиженська парафія не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції, в результаті чого була позбавлена можливості подати докази, чим порушені її процесуальні права, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 09 травня 2016 року Свято-Воздвиженська парафія була повідомлена про розгляд справи, призначений апеляційним судом на 24 травня 2016 року. Отже, апеляційний суд, враховуючи вказані обставини, мав право розглянути справу за відсутності особи, повідомленої належним чином.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд у порушення вимог статті 61 ЦПК України встановив обставини, які вже були встановлені рішеннями судів, ухваленими в іншій цивільній справі та які набрали законної сили, зокрема правовідносини між цими ж сторонами щодо будівля церкви та її місця розташування вже були предметом дослідження в цивільній справі № 2-88/12, не заслуговують на увагу

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 на законних підставах на праві приватної власності володіє спірною земельною ділянкою.

При цьому, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заявлених ним позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що останній не надав доказів на підтвердження існування факту самовільного зайняття належної йому земельної ділянки.

Разом із тим, під час розгляду даної справи, яка переглядається у касаційному порядку, ОСОБА_1 надав належні та допустимі докази на підтвердження порушення свого права власності на спірну земельну ділянку шляхом накладення на неї земельної ділянки, переданої в оренду Свято-Воздвиженській парафії.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська