Провадження № 2/520/5165/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи Виконавчий комітет Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
19 липня 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким: визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , малолітню ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 солідарно всі судові витрати.
Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та прописки) № від 29.05.2019 p., виданої головою правління ОСББ «Корольова 100, корпус І «Довіра», позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є користувачами трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній.
Квартира не приватизована і належить до державного житлового фонду та фактично є комунальною власністю, оперативне управління якою здійснює Одеська міська рада.
Право на користування квартирою первинно виникло у ОСОБА_11 та членами її сім`ї - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на підставі ордеру № 208 серія IP, виданого виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси 22.02.1998 р. Інші користувачі житла набули право користування житловою площею як члени сім`ї зазначених наймачів. ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_4 і є малолітньою особою. ОСОБА_7 є жінкою ОСОБА_6 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2006 року. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та є малолітніми особами.
Станом на теперішній час в квартирі постійно проживають та користуються житловою площею лише позивачі ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в квартирі не проживають з 2011 року, оскільки відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за рахунок спільних сумісних коштів за договором інвестування придбали для своєї сім`ї квартиру АДРЕСА_2 » Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської АДРЕСА_3 , про що ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. Тому відповідачі забрали всі свої речі та виїхали на постійне місце проживання до своєї вищезазначеної квартири.
Таким чином, позивач стверджує, що з 2011 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їхні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, житловою площею не користуються, обов`язки наймачів житла не виконують.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 26 липня 2019 року справу прийняла до провадження суду.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання з`явилась представник позивачів ОСОБА_1 , яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру № 208 серії ІР, виданого 22 лютого 1988 року Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів міста Одеси, гр.. ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було передано квартиру АДРЕСА_1 .
28 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір про оренду житлового приміщення, за умовами якого останній було надано в оренду квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 28 від 29.05.2019 pоку, виданої головою правління ОСББ «Корольова 100, корпус І «Довіра», у спірній квартирі зареєстровані позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
В ході розгляду справи представник позивачів ОСОБА_1 повідомила, що відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ще у 2015 році вибули з України на постійне місце проживання до Російської Федерації, у зв`язку з чим просила витребувати з Державної прикордонної служби України відомості про перетин відповідачами кордону.
Ухвалою суду від 16.09.2019 року за клопотання представника позивача було задоволено та витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про перетин відповідачами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 2010 року народження кордону України. Якщо перетинали, то коли та чи повернулись?
На виконання вимог даної заяви та з метою забезпечення виконання ухвали суду було направлено лист, в якому повідомлялось, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 2010 року народження є громадянами України. Одночасно зазначено, що в матеріалах справи відсутні паспорті документи зазначених осіб та немає відомостей щодо точної дати народження ОСОБА_9 .
06 листопада 2019 року на адресу суду надійшов лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в якому повідомляється про те, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомостей про перетинання державного кордону України громадянами України: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в базі даних не виявлено. Інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_9 2010 р.н. надати неможливо, оскільки в ухвалі не зазначено обов`язкового реквізиту «дата народження» (число, місяць та рік).
У судовому засіданні представник позивачів вказує на те, що відповідачі і спірній квартирі не проживають, та предметів особистого вжитку та майна не мають. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснюють позивачі, відповідачі за комунальні платежі не сплачують.
Обставини непроживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом про непроживання в квартирі, складеним сусідами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , підпис яких посвідчено головою ОСББ «Довіра» Гамза А.Д., з якого вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 більш одного року, а точніше з 2011 року у квартирі не проживають.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців
Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).
Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги в підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі більше шести місяців відсутні за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несуть. Отже відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, відповідачі є особами, що втратили право користування вказаним житловим приміщення.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 71,72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України , суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи Виконавчий комітет Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , малолітню ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 в рівних частках судові витрати у розмірі 768, 40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.
Суддя Куриленко О. М.