КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 06.08/824/135/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши питання про внесення виправлень у постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 серпня 2018 року про призначення експертизи у складі судді Цокол Л.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Національний банк України, ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним.

На початку підготовчого засідання представниками ПАТ «Укргазвидобування» було заявлено клопотання про призначення судово-технічної експертизи давності документу, а саме, договору поруки від 28 листопада 2014 року за №П2022390-8, яке обгрунтовували наступним.

29 серпня 2013 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2022390 (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №П2022390-8.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, які передбачені в п.3.3. даного договору, та з метою погашення заборгованості по відповідному кредитному договору, у лютому 2015 року банком на підставі вищезазначеного п.1.3. договору поруки було здійснено списання з депозитного рахунку ОСОБА_1 , який відкритий у АТ «Дельта Банк», грошових коштів у сумі, яка є еквівалентом 12 000 000 грн.

ПАТ «Укргазвидобування» вважаючи, що договір поруки №П2022390-8 від 28.11.2014 року суперечить ч.1 ст.548 ЦК України, звернулося з позовом про визнання вказаного договору недійним у зв`язку з тим, що кредитним договором визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою, а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу закону.

Тому позивач ПАТ «Укргазвидобування» у своєму клопотанні про призначення експертизи просив призначити в даній цивільній справі судово-технічну експертизу давності документу (Договір поруки від 28.11.2014 року №П 2022390-8) та поставити експерту наступні питання: 1. Чи відповідає давність виконання документа, вказаній на ньому даті (Договір поруки від 28.11.2014 року №П 2022390-8)? 2. Чи міг документ бути створений пізніше вказаної в ньому дати укладання (Договір поруки від 28.11.2014 року №П 2022390-8)? 3. Яка давність нанесення відбитку печатки в документі (Договір поруки від 28.11.2014 року №П 2022390-8)? 4. Яка фактична дата укладення документу - Договору поруки від 28.11.2014 року №П 2022390-8)?

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15 серпня 2018 року зазначене клопотання задоволено і призначено у даній справі судово-технічну експертизу давності документу і перед експертом поставлено вищезазначені питання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставилося питання про скасування ухвали та відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року про призначення експертизи залишено без змін.

У січні 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про виправлення описки, в якій заявник зазначає, що в мотивувальній частині постанови судом апеляційної інстанції було допущено ряд технічних описок, які полягають у наступному.

У абзаці 7 аркушу 5 апеляційний суд навів цитату з постанови Вищого господарського суду України від 09.08.2017 по справі № 910/14422/15 наступного змісту:

«суд апеляційної інстанції не врахував, що скасування рішення про нікчемність договорів поруки не тягне за собою дійсність таких договорів. Перш ніж робити висновок про те, що відомості про укладення між банком та фізичними особами- поручителями договорів поруки від 28.11.2014 року були внесені до відповідного регістру набагато пізніше після дати їх укладення, що свідчить про укладення цих договорів «заднім числом» суду слід було дослідити правову природу договорів поруки та зробити відповідні висновки відносно того, чи відбуваються зміни у фінансовому стані банку внаслідок укладення договорів поруки. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договорів поруки, про які вказувалося вище), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Отже, для визначення дати фактичного укладення договору за наявності відповідних сумнівів в достовірності вказаної у договорі дати його укладення, якщо це має значення для правильного вирішення спору, суд в порядку ст.41 ГПК України має право призначити відповідну експертизу та доручити встановлення дати укладення договору особам, які мають спеціальні знання для цього, а не робити самостійні висновки про укладення договорів «заднім числом» на підставі припущень. Вирішення питання дійсності, недійсності, нікчемності договорів поруки, про які зазначалося вище у даній постанові, має першочергове значення для вирішення даного спору, адже в залежності від висновків суду залежить правильність вирішення даного спору, а саме: чи є підстави для стягнення з боржника ПАТ «Укргазвидобування» кредитної заборгованості. Проте, мотивувальна частина рішення місцевого господарського суду, а не описова, в якій викладаються обставини справи, відповідно до ст. 85 ГПК України не містить конкретних висновків суду про дійсність, чи недійсність, чи нікчемність договорів поруки в силу закону».

Також зазначав, що в другому абзаці на сторінці 6Постанови, апеляційний суд вказав:

«З огляду на наведене, суд зазначив, що Договір поруки від 28.11.2014 року № П 2022390-8, укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування», шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 »

Заява обгрнутована тим, що у постанові Вищого господарського суду України від 09.08.2017 року по справі № 910/14422/15 відсутнє як цитоване вище речення, так і оцінка дій ОСОБА_1 , а також висновок щодо дати укладення договору взагалі. Не робив таких висновків і Печерський районний суд м. Києва в оскаржуваній ухвалі.

Разом з тим, таке речення наводиться саме позивачем в третьому абзаці сторінки 4 свого клопотання про призначення експертизи від 18.07.2018 в якості його особистого судження по справі, яке і процитував в описовій частині своєї ухвали від 15.08.2018 суд першої інстанції (абз. 6 стр. 3).

Таким чином, на думку заявника, формулювання в другому абзаці на сторінці 6 постанови про те, що нібито саме суд зазначив про укладеність Договору поруки від 28.11.2014 року № П 2022390- 8 «заднім числом» та ще і з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування», не ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, оскільки Вищий господарський суд України не вказував в постанові від 09.08.2017 по справі № 910/14422/15 речення «з огляду на наведене, суд зазначив, що Договір поруки від 28.11.2014 року № П 2022390-8, укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ«Укргазвидобування», шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 », - абзац 2 на аркуші 6 Постанови є технічною опискою, а тому має бути виключений з її мотивувальної частини.

На неодноразові запити Київського апеляційного суду дана цивільна справа надійшла та отримана суддею Олійником В.І. 21 жовтня 2019 року.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Розглянувши питання про внесення виправлень в постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки з таких підстав.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Отже, під опискою слід розуміти зроблену судом механічну (мимовільну, випадкову) граматичну помилку в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адреси, зазначення дат та строків.

З огляду на зміст заявлених вимог та наданих суду доказів, викладення судом апеляційної інстанції мотивувальної частини судового рішення в тій редакції, як про це зазначено в постанові від 12 грудня 2018 року, не є помилкою технічного (неюридичного) характеру, а отже, не є опискою.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.269 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення виправлень у постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 серпня 2018 року про призначення експертизи у складі судді Цокол Л.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Національний банк України, ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено 07 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: