ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9758/19 Справа № 213/3106/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/3106/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2019 року, яке постановлено суддею Нестеренком О.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ІНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2013 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 25 % ( 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 22 квітня 2013 року до 01 травня 2014 року з наступним переоглядом 01.05.2014 року. При наступних переоглядах у 2014-2018 роках відсоток втрати професійної працездатності не змінювався. Висновком МСЕК при повторному переогляді 22.06.2018 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 25 % ( 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 01 травня 2018 року до 01 травня 2021 року, з наступним переоглядом 01.04.2021 року.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 104 325,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 45 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивача, внаслідок отримання професійних захворювань, постійно турбує сильний сухий кашель, прискорене серцебиття порушення сну, загальна слабкість, порушена функція слуху. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював машиністом насосних установок рудозбагачувальної фабрики № 2 ПАТ «ІнГЗК» з 02.08.1985 року по 10.10.1985 року та з 19.02.1988 року по 19.03.2013 року, правонаступником якого є ПРАТ «ІНГЗК».

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 10 січня 2013 року № 23 у позивача встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху) ( а.с. 19-20).

Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.03.2013 року, професійні захворювання виникли внаслідок того, що в період часу з 02.08.1985 року по 10.10.1985року та з 19.02.1988 року по час складання Акту ОСОБА_1 , працюючи машиністом насосних установок рудозбагачувальної фабрики № 2 ПАТ «ІнГЗК», при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу та підвищеного рівня шуму, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Пунктом 17 вищевказаного Акту причина професійних захворювань концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 8.8 мг/мЗ при ГДК 2.0 мг/мЗ, 10.6 - 27.7 мг/мЗ при ГДК 4.0 мг/мЗ; та шум: 89-93 дБА при нормативному значенні 80 дБА (п.17)(а.с.13-18)

Пунктом 19 цього Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано керівництво цеха рудозбагачувальної фабрики № 2 ПАТ «ІнГЗК» в період роботи ОСОБА_1 , якими було порушено ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці».

Згідно висновку МСЕК від 13.05.2013 року (серія НОМЕР_1 ) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 25% (20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 22 квітня 2013 року до 01 травня 2014 року з наступним переоглядом 01.05.2014 року. (а.с. 9,10).

Згідно висновку МСЕК від 22.06.2018 року (серія 12 ААА № 050312) позивачу ОСОБА_1 при повторному переогляді залишено 25% (20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) втрати професійної працездатності з 01 травня 2018 року до 01 травня 2021 року, з наступним переоглядом 01.04.2021 року (а.с. 11,12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання 19.03.2013 року (а.с. 11-12) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота на підприємстві відповідача (25 років) в умовах шкідливих виробничих факторів, а саме шум: - концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 8.8 мг/мЗ при ГДК 2.0 мг/мЗ, 10.6 - 27.7 мг/мЗ при ГДК 4.0 мг/мЗ; та шум: 89-93 дБА при нормативному значенні 80 дБА

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ВАТ «ІнГЗК», ПАТ «ІнГЗК», правонаступником яких є ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 25 років, відсоток втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 25 %, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (45 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: