Справа № 211/3408/19
Провадження № 2/211/1720/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне )

08 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

у відсутність:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права власності на квартиру, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтуванні якої зазначає, що 24.12.2010 року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради № Д-160 від 21.12.2010, на ім`я, ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на однокімнатну квартиру, загальною площею 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Видане свідоцтво про право власності на житло підлягало обов`язковій державній реєстрації. Органом державної реєстрації станом на 2010 рік було Бюро технічної інвентаризації.

Отримавши свідоцтво про право власності на житло, вона звернулась до КП Криворізьке БТІ, із заявою про проведення державної реєстрації. Задля чого надала один примірник оригіналу свідоцтва, інший екземпляр залишився у неї. Зазначає, що завершити процедуру державної реєстрації не встигла та на додаток другий примірник свідоцтва про право власності на житло втратила. Вказує, що втрата обумовлюється проведенням капітального ремонту де багато документів за той час, зникло. Маючи на меті розпорядитись майном на власний розсуд, вона звернулась до приватного нотаріуса де їй повідомили, про відсутність вчинення державної реєстрації майна в органах БТІ.

Звернувшись до КП Криворізьке БТІ з приводу державної реєстрації права власності на майно, 04.06.2018 року отримала відповідь, з якої вбачається, що в матеріалах архівної справи міститься пакет документів (технічна документація та копія свідоцтва про право власності на житло), однак правовстановлюючий документ не зареєстрований. Додатково зазначили, що в даний період в органах БТІ була реорганізація, чимало документів було втрачено.

Виконавчий комітет Криворізької міської ради вказали на неможливість надання дублікату свідоцтва про право власності на житло, оскільки він має міститись в органах БТІ.

Просить визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

27.06.2019 року ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2019 року замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Криворізької міської ради на належного відповідача - Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Позивача ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 до суду не з`явилися, через канцелярію суду від представника ОСОБА_2 надана заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача до суду не з`явився, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України.

В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 24.12.2010 року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради № Д-160 від 21.12.2010 року, на ім`я, ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру, загальною площею 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Дане свідоцтво про право власності на житло було видане позивачу та на той час вона мала прізвище « ОСОБА_4 ». В подальшому позивач була двічі одруженою у зв`язку із чим змінювала своє прізвище, що підтверджуються наявними у матеріалах справи, копіями свідоцтв про шлюб (а.с. 10, 12).

Вказане свідоцтво про право власності на житло у позивача наявне лише у копії та його оригінал було втрачено у зв`язку із чим позивач не має можливості здійснити його реєстрацію в органах БТІ.

На виконання ухвали суду від 27.06.2019 року, Виконкомом Криворізької міської ради були надані належним чином завірені копії документів, що стосуються приватизації вказаного майна, а саме : заява ОСОБА_5 від 18.11.2010 року про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; довідка про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані приміщення, відповідно до якої ОСОБА_5 мешкає у вказаній квартирі та є такою що має право на дане житло; Розпорядження органу приватизації № Д-160 від 21.12.2010 року; розрахунки площі квартири, що безоплатно приватизується; Витяг з рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15.09.2010 року № 477; довідка від 15.11.2010 року № 160 з місця реєстрації ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 04.06.2018 року, вбачається, що в матеріалах архівної справи міститься пакет документів (технічна документація та копія свідоцтва про право власності на житло), однак правовстановлюючий документ не зареєстрований (а.с. 19).

У своїй відповіді Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради від 29.05.2018 року (а.с. 20), зазначили про неможливість надання дублікату свідоцтва про право власності на житло, оскільки він має міститись в органах БТІ. Роз`яснено право на звернення до суду.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст.16 ЦК України є визнання права. Як передбачено ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема: Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій».

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. ст. 8, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396.

Відповідно, до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень органу приватизації, що приймається не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Тобто, прийняттю рішення органом приватизації житла обов`язково передує звернення конкретної особи із відповідною заявою, встановленого зразка та переліком необхідних документів .

Крім того, до заяви додаються документи, згідно переліку, передбаченого у п.17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затв. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, який необхідний для її розгляду та прийняття рішення органом приватизації .

Відповідно до частини 1статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Отже майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації.

Згідно з ч. 1 ст.60 Закону України «Про місцевесамоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті3, статті321Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 1 ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоповерхових будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно п. 4, 5 ст. 5 цього закону право на приватизацію державного житлового фонду з використанням чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на вказане, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення , оскільки судом встановлено що позивач приймала участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є єдиним власником даної квартири.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права власності на квартиру, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею - 30,4 кв.м., Житловою площею 17,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 13 11 2019 року.