Справа № 361/888/18
Провадження № 2/361/1407/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 жовтня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., з участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 , представників третьої особи Боярової А.В., Ващенко И.Г., розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Єлістратова Світлана Василівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 5.10.2013р., посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2672. В обґрунтування даного позову зазначає, що 5.10.2013р. між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га, кадастровий номер :01:002:0044, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Укладаючи даний договір, позивач вважала, що уклала з відповідачем договір довічного утримування, розраховувала на догляд до смерті, однак, в подальшому з?ясувала, що підписаний нею договір купівлі-продажу не є тотожним договору довічного утримання, який вона мала намір укласти з відповідачем. Вважає, що вона, будучи у віці 81 року, не могла правильно зрозуміти природу договору, була введена в оману відповідачем, помилилася в обрані виду правочину, так як була впевнена, що за договором буде отримувати допомогу від відповідачки, коштів за продаж вона не отримувала, ключі від будинку нікому не передавала, продовжує проживати у будинку на цій земельній ділянці. Договір купівлі-продажу просить визнати недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України, оскільки нею було неправильно сприйнято істотні умови договору, та фактичні обставини, що вплинуло на її волевиявлення.

Представник відповідача позов не визнав, подав відзив, в якому зазначив, що посилання позивача на той факт, що відповідачем не проведено розрахунку за продану земельну ділянку є безпідставними, оскільки у п. 2.1 Договору визначено ціну спірної земельної ділянки та п. 2.2. Договору підтверджено повний розрахунок відповідача за договором і відсутність з сторони позивача будь-яких претензій до відповідача. Договір нотаріально посвідчений, сторонами при підписанні оспорюваного правочину досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Посилання позивача на помилку в обранні виду правочину є безпідставними, так як оскаржуваний договір не укладався одномоментно, сторони готувались до його укладення, цьому передували послідовні дії, позивачем було зібрано ряд документів саме для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки: витяг про оцінку земельної ділянки; відбиралась згода чоловіка відповідача саме на купівлю земельної ділянки; крім того, позивач до укладення даного договору вже уклала договір купівлі - продажу іншої частини земельної ділянки. Крім того, позивач не довела, що між нею та відповідачем дійсно були встановлені правовідносини за договором довічного утримання, що позивач передала у власність відповідачу земельну ділянку, а відповідач зобов?язалась матеріально її утримувати, доглядати за нею та надавати необхідну допомогу, тобто що взагалі обговорювались між ними умови догляду. Крім того, позивачка спочатку уклала договір купівлі-продажу частини будинку. Розташованої на даній земельній ділянці, і ос порваний договір укладався другим як наслідок продажу частини будинку. Також зазначає, що позивач уже зверталася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки житлового будинку, що розташований на спірній земельній ділянці, укладеного також 5.10.2013р. між сторонами., і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5759/16-ц у задоволенні позову відмовлено у зв?язку з його необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю. Оскільки при розгляді даної справи судом вже було встановлено та з?ясовано всі фактичні обставини правовідносин, що виникли між сторонами при укладенні оскаржуваних правочинів, надано їм правову оцінку, то відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Представник відповідача також подав заяву про застосування позовної давності з тих підстав, що дії позивача у вересні-жовтні 2013р., направленні на зібрання документів, необхідних для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки свідчать про обізнаність позивача про укладення договору купівлі продажу у 2013 році, а тому строк позовної давності сплив 5.10.2016р.

У судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що підставою для визнання договору недійсним є, зокрема, те, що на момент його укладення позивачці було 75 років, вона часто хворіла, чоловік та сини померли; проживала сама, відповідач доводиться їй племінницею, приїжджала неодноразово, допомагала їй, купувала їжу та одяг. Між ними була усна домовленість, що остатня її догляне, а позивач віддасть їй своє майно - зокрема, земельну ділянку. Позивачка думала, що вони уклали договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу, ні відповідач, ні нотаріус їй нічого не пояснили, договору вона не читала, бо має поганий зір, повірила відповідачці і лише підписала його. Всі документи, необхідні для укладення договору збирала відповідачка і брокер. Крім того, коштів від продажу земельної ділянки вона не отримувала, не передавала ключі від будинку на цій ділянці. На даний час вона проживає у будинку, що збудований на спірній земельній ділянці. Після укладення договору відповідач не приїжджає, не телефонує та не допомагає.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, підтвердив доводи, викладені у відзиві.

Представники третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову також заперечували та пояснили, що 5.10.2013р. оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчувався одразу після посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці. Сторони договору провели всі розрахунки між собою без участі нотаріуса до посвідчення договору, нотаріус шляхом опитування з?ясувала чи проведено розрахунок згідно умов договору та внесла відповідний запис до тексту договору, і продавець підтвердив, що розрахунок з ним проведено до підписання цього договору. Оспорюваний договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріусом у відповідності до вимог Закону "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при повному і правильному розумінні продавцем змісту , характеру і наслідків договору , а тому немає підстав для визнання його недійсним. Також послались на те, що у продавця вже був досвід укладення договорів купівлі-продажу,і 26.04.2006р. нею вже був укладений договір купівлі-продажу іншої частини даної земельної ділянки, що вказує на планомірні і послідовні дії позивача по відчуженню свого майна.

З наданих доказів суд встановив такі обставини та правовідносини між сторонами:

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ- КВ 062920 позивачці ОСОБА_3 на підставі рішення VІІІ сесії ХХІІІ скликання Погребської сільської ради від 29.12.1999р. було передано у приватну власність земельну ділянку 0,141га, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Згідно із відомостями з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.09.2013р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2013р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0811 га з кадастровим номером :01:002:0044 за адресою: АДРЕСА_1 з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); документ, що посвідчує право: державний акт від 07.06.2000 ІІ-КВ 062920.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2006р. ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КВ № 062920.

Оспорюваним у даній справі є договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Єлістратовою 5.10.2013р., договір укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) , предмет купівлі-продажу: земельна ділянка площею 0,0811га, кадастровий номер :01:002:0044, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення відчужуваної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Склад угідь: 0,0313 га - під житловою забудовою, 0,0498 га - рілля. Договір зареєстрований в реєстрі під номером №2672.

За змістом п. 1.4 Договору - відчужувана земельна ділянка належить продавцеві на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ІІ-КВ № 062920, виданого Погребською сільською радою та зареєстрованого 07.06.2000 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1111. Ділянка зазначеною площею залишилася у власності Продавця після продажу частини площею 0,0600 га за договором купівлі-продажу, посвідченим 26 квітня 2006 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. за реєстровим № 2381.

Відповідно до п. 1.6 Договору - на земельній ділянці розташована частина житлового будинку, придбаного Покупцем за договором купівлі-продажу, посвідченим 05.10.2013р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. за реєстровим № 2668.

Згідно із п. 2.1 Договору - продаж цей вчинено за 88500 (вісімдесят вісім тисяч п?ятсот) гривень, які повністю сплачені Покупцем Продавцеві до підписання Договору. Підписання продавцем Договору свідчить про проведення Покупцем повного розрахунку за договором та відсутність з боку Продавця будь-яких матеріальних та фінансових претензій до Покупця (п.2.2 Договору).

Із наданих приватним нотаріусом на виконання ухвали суду документів, на підставі яких посвідчувався оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки видно, що для посвідчення даного договору зібрано пакет документів, необхідних саме для укладення договору купівлі-продажу, зокрема, є висновок експерта про ринкову вартість земельної ділянки, виготовлений ТОВ НВК "Кадастр ЛТД"; ОСОБА_3 05.10.2013. сплачено двома квитанціями 68,00грн. та 1,00грн. за пошук нотаріусом відомостей у Державному реєстрі прав та за витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. є письмова згода чоловіка покупця про згоду на купівлю дружиною вказаного майна.

Згідно довідки від 27.04.2016р. та актів про підтвердження фактичного місця проживання від 27.04.2016р. та 17.10.2017р. - ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , з 1990 року по даний час.

Таким чином, з наданих доказів встановлено, що відповідачці в 1999 році була передана у власність органом місцевого самоврядування земельна ділянка (в більшій площі), у подальшому (в 2006 році) частина отриманої у власність земельної ділянки позивачкою була відчужена за договором купівлі-продажу іншій особі, а за оспорюваним договором купівлі-продажу позивачка здійснила відчуження земельної ділянки, яка залишилась після продажу іншої частини в 2006р.

Також встановлено, що безпосередньо перед укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки позивач і відповідач уклали договір купівлі-продажу частини будинку, яка розташована на вказаній відчужуваній земельній ділянці.

Також встановлено, що позивачка вже оспорювала у судовому порядку вказаний договір купівлі-продажу частини будинку;

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2018р. ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу частки у праві власності на житловий будинок. Рішення набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2 та 3 цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту такого посвідчення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором довічного утримання (на нібито укладення якого посилається позивач) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Такі ж вимоги закон встановлює і до договору довічного утримання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Позивач і представник позивача уточнили, що даний позов про визнання договір недійсним розглядається саме з підстав допущеної позивачем помилки.

За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано наступні роз`яснення: «Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідност.81 ЦПК - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Укладений між сторонами договір посвідчений нотаріусом у присутності сторін, в ньому зафіксовані всі істотні умови саме договору купівлі-продажу: зокрема, вартість, за якою майно продано, і відомості про проведення розрахунку покупця з продавцем до підписання договору сторонами і до посвідчення договору нотаріусом.

Виходячи зі змісту договору (пп.2.1, 2.2) сторони визначили ціну продажу, і в договорі зазначили, що вказана сума продажу повністю сплачена Покупцем Продавцеві до підписання Договору, і що підписання продавцем Договору свідчить про проведення Покупцем повного розрахунку. Таким чином, встановлено, що укладено оплатний договір, що є суттєвою ознакою договору купівлі-продажу і є суттєвою відмінністю від договору про довічне утримання, який не є договором про оплатне відчуження майна. Посилання позивачки, що в дійсності не відбулось передачі грошових коштів і оплати, суперечать змісту договору, нотаріально посвідченого, не підтверджене іншими належними доказами, і дана обставина - факт оплати покупцем і отримання грошей продавцем -позивач не спростував.

Дані умови, зафіксовані у підписаному сторонами договорі, спростовують твердження позивачки про неотримання нею коштів за земельну ділянку; інших належних доказів, які б спростовували такі відомості (про розрахунок), зафіксовані у нотаріально-посвідченому договорі, позивач не надала, її усного ствердження для цього замало. Крім того, сам факт неотримання повного розрахунку за договором (якби таке і мало місце) не є підставою для визнання договору недійсним, а може при доведених обставинах бути підставою для захисту порушеного права у інший спосіб, зокрема, для стягнення боргу.

Також в п.2.1, 2.2 договору вказано про відсутність з боку Продавця будь-яких матеріальних та фінансових претензій до Покупця, що слід тлумачити так, що продавець не має таких претензій станом на час підписання договору і не матиме в майбутньому. Дана умова з договору, доказує також і те, що даний договір не укладався на будь-яких додаткових умовах, і за даним договором набувач майна не приймав на себе жодних інших зобов`язань , в тому числі і по наданню допомоги продавцю у майбутньому. Будь-яких доказів на підтвердження того, що в межах даного договору і чи разом з цим сторони досягли конкретних домовленостей щодо подальшого забезпечення покупцем продавця, надання допомоги, догляду, тощо, - позивач суду не надала, а одного її ствердження про таку домовленість - не достатньо.

Посилання позивачки на те, що вона помилялась відносно наслідків, а саме тих обов`язків, які виникнуть у покупця з підписаного договору, і що вона сподівалась на утримання і допомогу від покупця у подальшому, - також нічим не підтвердженні, і з наданих доказів як окремо так і їх сукупності не встановлено наявності між сторонами будь-якої домовленості, за якою б відповідачка брала на себе певні зобов`язання по утриманню та догляду за позивачкою. А само по собі те, що позивачка думала, що відповідачка буде їй допомагати, - не є підставою для визнання її твердження як дійсної домовленості між сторонами і не є підставою для визнання договору, підписаного нею, недійсним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що вона помилялася щодо природи правочину, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, більше того, сама позивач пояснила, що ніяких умов щодо договору довічного утримання із відповідачем вона не обговорювала.

Крім того, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених у позові. Позивач не заявляє вимоги про визнання даного договору як удаваного, тобто укладеного з метою приховати інший правочин, який на її думку сторони мали на увазі. А сам факт укладення удаваного правочину, якби такий і мав місце у даному випадку, не є достатньою підставою для визнання договору недійсним.

Посилання позивачки на те, що вона після укладення договору залишилась проживати у будинку, який розташований на відчуженій земельній ділянці, може стосуватись договору відносно будинку, але не є доказом недійсності договору відносно земельної ділянки. Як встановлено, договір купівлі-продажу частини будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, за наслідками розгляду позову позивачки (з таки самих підстав) не визнаний недійсним, тобто його дійсність не спростована і підтверджена судовим рішенням.

Посилання позивачки на поганий зір і на те, що вона не бачила, який договір підписує, оскільки перенесла операцію на очах, - не спростовують висновків суду про волевиявлення позивачки на продаж (оплатне відчуження) земельної ділянки, крім того недоведені, зокрема, операція по видаленню катаракти була проведена не у час, що відноситься до укладення договору, достатній зір позивачкою продемонстровано і у судовому засіданні. Крім того, події, що передували підписанню даного договору, вказують на те, що позивачка мала намір і волю саме на продаж майна.

Позивачка стверджує, що договір щодо земельної ділянки укладала, розуміючи його як договір про довічне утримання; але при цьому і разом з цим вона уклала договір купівлі-продажу будинку, що є вкрай нелогічним. Викликає обґрунтовані сумніви таке волевиявлення, за яким позивачка б продала жиле приміщення, а з приводу земельної ділянки під ним укладала б договір про своє довічне утримання, а не навпаки.

Також суд враховує, що судовим рішенням у спорі між тими самими сторонами, яке набрало законної сили, вже встановлені певні факти і обставини, які згідно ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню та вважаються встановленими. Зокрема, в рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2018р. ОСОБА_3 відмовлено у позові про визнання недійсним договору купівлі продажу частки будинку , який розташований на даній земельній ділянці. Зокрема в даному рішенні суд встановив, що між сторонами відносно частини будинку було укладено саме договір купівлі-продажу, що при його укладенні позивач розуміла природу правочину та наслідки вчинення такого правочину, мала намір відчужити будинок відповідачу; що внаслідок укладення оспорюваного правочину очікувала на підтримку та увагу зі сторони відповідача, однак такий мотив укладення правочину не впливає на його дійсність, оскільки правового значення не має помилка щодо розрахунку на одержання іншої користі від вчиненого правочину.

Враховуючи, що обидва договори укладались разом, враховуючи предмети продажу за обома договорами, можна зробити висновок, що обидва об`єкти продажу (і будинок і земельна ділянка) відчужувались продавцем за однаковими (за своєю юридичною природою ) договорами, а продавець при цьому керувався однаковими мотивами.

Так, даний Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладався між сторонами як наслідок продажу частини будинку, розташованого на цій ділянці. Дана обставина доводить логічність і послідовність дій та волевиявлення позивачки в процесі відчуження нею належного їй майна: спочатку продається будинок (його частина), а після цього продається земельна ділянка під будинком, що крім домовленостей сторін з даного приводу, відповідає також і вимогам цивільного та земельного законодавства щодо переходу права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будинок, розташований на цій ділянці.

Таким чином, позивач не довела наявності підстав для визнання укладеного нею договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, в тому числі не довела наявності у неї такої помилки, яка б могла бути підставою для визнання договору недійсним за даною ознакою. Позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Виходячи з дати укладення договору (5.10.2013р.) та дати подання позову до суду (15.02.2018р.), слід зробити висновок, що дійсно позивачка пропустила загальний трирічний строк позовної давності, який обраховується з дати, коли особа дізналась про порушення її права. У даному випадку, оскільки договір підписаний безпосередньо позивачкою, та посвідчення нотаріусом договору відбулось у її присутності, то слід виходити з того, що про укладення договору купівлі-продажу позивачка дізналась одразу після його укладення. Посилання позивачки на те, що про порушення своїх прав вона дізналась лише коли зрозуміла, що відповідач не надає їй допомогу і не збирається цього робити, - є суперечливими, і такими, що вигадані позивачкою з єдиною метою виправдати неподання позову у строк перебігу позовної давності. Сам позивачка пояснила, що після укладення договору відповідачка не надавала їй жодної допомоги, тому у разі, якби позивач дійсно помилилась щодо природи укладеного правочину та його наслідків та/або не зрозуміла його змісту при підписанні, - то вона мала всі можливості і підстави звернутись до суду з позовом у строк позовної давності, а не зволікати з цим протягом тривалого часу. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не довела, а сам по собі факт її похилого віку не є поважною причиною.

Разом з тим, враховуючи недоведеність позивачкою обставин, на які вона послалась в обґрунтування позовних вимог, і необґрунтованість позовних вимог по їх суті, суд у позові відмовляє саме з таких підстав, а не у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Оскільки суд у позові відмовляє, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 202,203,215,229,640,655,657 ЦК України, ст. ст. ст. ст.11,12,13, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 5 жовтня 2013 року між продавцем ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою Світланою Василівною, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення виготовлено 10.11.2019р.

Суддя Т.В. Селезньова