ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/463/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/440/19 Категорія: 307010000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ;

треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Черкаської РДА; Черкаська районна державна нотаріальна контора; Сагунівська сільська рада Черкаського району Черкаської області;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Черкаської РДА, Черкаська районна державна нотаріальна контора, Сагунівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за вказаною адресою. У межах шести місяців з дня відкриття спадщини позивачка та відповідачка ОСОБА_2 (як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 р.н.) звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. На підставі поданих заяв заведена спадкова справа.

При зверненні до державного нотаріуса відповідач ОСОБА_2 подала заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 15.11.2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №124, згідно якого ОСОБА_4 заповідав усе своє майно ОСОБА_3 , 2006 р.н., який є онуком другої дружини батька позивачки - ОСОБА_5 .

Позивачка вважає, що заповіт був підписаний її батьком не з власної волі, під тиском дружини ОСОБА_5 , в стані сильного душевного хвилювання внаслідок збігу тяжкої хвороби, тяжких особистих, сімейних обставин, тому позивачка вважає, що заповіт слід визнати недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_1

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити і визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 15.11.2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 124.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що заповіт був вчинений її батьком внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних, інших обставин, які поєднали несприятливі для особи обставини фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливали на основні умови життя заповідача, заподіювали йому страждання, негативно впливали на його психіку, викликали стан розпачу, що не сприяло належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблювали волю, знижували опірність негативним умовам, підсилювали роль ситуативних моментів.

Апелянт зазначає, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджували ті обставини, що ОСОБА_10 мала великий вплив на батька апелянта, сварилась та забороняла спілкуватись із нею та рідними онуками і племінниками, а також те, що ОСОБА_11 перебував у пригніченому стані через хворобу дружини і не бажав їй перечити. Свідки висловлювали думку, що ОСОБА_11 мав намір скасувати заповіт, але не встиг. Проте, на думку апелянта, суд надав неправильну оцінку показам свідків.

Звертає увагу, що ОСОБА_12 , на користь якого складено оскаржуваний заповіт, не є рідним онуком померлого, як зазначено в рішенні суду, тому, на думку апелянта, судом не вірно визначено наявність родинних зв`язків між спадкоємцем та спадкодавцем, не враховано, що заповітом позбавлено спадщини апелянта, як рідну дочку, та її малолітніх дітей.

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.07.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві вказує, що позивачкою не доведено підстави для визнання заповіту ОСОБА_4 недійсним. Зазначає, що ОСОБА_4 та його друга дружина ОСОБА_13 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.1998 року, проживали разом, що свідчить про відсутність тиску зі сторони ОСОБА_13 для складення заповіту на користь неповнолітнього ОСОБА_14 та негативної атмосфери у сім`ї.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_13 померла раніше, ніж спадкодавець ОСОБА_4 , тому він мав можливість після її смерті скасувати чи змінити заповіт.

Також ОСОБА_2 вказує, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення статті 233 ЦК України, на яку посилається апелянт, оскільки заповіт є одностороннім правочином, позивачкою не надано доказів, які б свідчили про тяжкі обставини, які змусили ОСОБА_4 скласти заповіт на неповнолітнього ОСОБА_3 , та на вкрай невигідних умовах. Крім того, у разі визнання спірного заповіту недійсним, неможливо застосувати встановлені ст. 216 ЦК України наслідки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставилось питання про призначення у справі судово-психологічної експертизи, яке під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником апелянта було знято з розгляду.

Заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що з 03.12.1998 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_13 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за вказаною адресою.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 (дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 (яка є дочкою другої дружини ОСОБА_4 та законним представником свого неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , 2006 р.н.).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 15.11.2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №124, згідно якого ОСОБА_4 заповідав усе своє майно ОСОБА_3 , 2006 р.н.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання вказаного заповіту недійсним з наступних підстав.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Статтею 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт , скласти новий заповіт чи внести до заповіту зміни.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, як на підставу для визнання заповіту, складеного ОСОБА_4 , недійсним, ОСОБА_1 посилалась на положення ст. 233 ЦК України.

Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правовий аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець визначив обов`язкову сукупність кількох умов як підставу для визнання правочину недійсним.

Зокрема, по-перше, це наявність тяжкої обставини, яка може полягати у тяжкій хворобі особи, членів її сім`ї чи родичів та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

По-друге, особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

По-третє, безпосередній вплив цієї тяжкої обставини на волевиявлення особи, яка має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

По-четверте, наявність для особи вкрай невигідних умов, при цьому невигідною умовою може бути низька плата за реалізацію коштовного майна, неможливість отримати за укладеним правочином певні матеріальні чи нематеріальні вигоди, чи отримати (набути) їх у значно меншому розмірі, ніж особа розраховувала.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було вірно визначено, що позивачкою не надано належних доказів того, що заповіт був складений ОСОБА_4 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Позивачкою не вказано, яка саме тяжка обставина була поштовхом для складення померлим ОСОБА_4 заповіту, та які саме вкрай невигідні умови були для нього внаслідок складення заповіту. Так, як вірно вказано судом першої інстанції, ОСОБА_4 залишився власником майна, яке заповів неповнолітньому ОСОБА_3 , та проживав у будинку, який є спадковим майном, до дня смерті.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 склав заповіт на користь онука ОСОБА_13 ОСОБА_3 , з метою задовольнити вимоги своєї дружини ОСОБА_13 , яка хворіла, спростовуються тим, що після смерті останньої ОСОБА_4 мав можливість скасувати чи змінити свій заповіт протягом чотирьох місяців до дня своєї смерті., однак, він цього не зробив. Даний факт свідчить про наявність у ОСОБА_4 волевиявлення для складення заповіту саме на користь неповнолітнього ОСОБА_3

Пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були допитані в суді першої інстанції, також не підтверджують наявності підстав, визначених ст. 233 ЦК України для визнання заповіту недійсним, оскільки не містять інформації про наявність у ОСОБА_4 тяжких обставин та вкрай невигідних умов для складення заповіту, крім того, що дружина померлого забороняла йому спілкуватись із родичами від першого шлюбу і ОСОБА_4 через її хворобу не бажав їй перечити та, на їх думку, склав заповіт на користь онука ОСОБА_13 .

Колегія суддів не бере до уваги додану до апеляційної скарги копію письмових пояснень ОСОБА_15 , оскільки позивачкою не було надано даний доказ під час розгляду справи в суді першої інстанції та відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України ОСОБА_1 не надано доказів неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не вірно визначено наявність родинних відносин між спадкоємцем ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_4 , оскільки зазначено, що він є онуком померлого від другого шлюбу, не є підставою для скасування рішення суду та визнання заповіту недійсним.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано, що оскаржуваним заповітом її, як рідну дочку спадкодавця, позбавлено від спадщини, є безпідставними, оскільки апелянтом не надано доказів того, що вона має право на обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України, а наведені нею підстави для визнання заповіту недійсним не підтверджені належними доказами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Черкаської РДА, Черкаська районна державна нотаріальна контора, Сагунівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та на умовах визначених статтею 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.