КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Гуля В.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання до 01.07.2020 року, але не більше як до досягнення 23 років; аліменти за минулий час починаючи з 29.01.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачкою має трьох дітей, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Шевченківського суду м. Києва від 07.12.2018 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В частині стягнення аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_3 , було відмовлено, оскільки на момент винесення рішення суду, ОСОБА_3 досягла повноліття. На даний час старша донька ОСОБА_3 з 01.03.2019 року поновила навчання в 10 класі Загальноосвітнього закладу «Школа екстернів», тому на час навчання вона потребує матеріальної допомоги від матері, яка добровільно відмовляється її надавати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання ОСОБА_3 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Звертає увагу на те, що на підтвердження свого матеріального становища відповідач надала суду довідку, про те, що вона працює і отримує заробітню плату у розмірі - 4173,00 грн..

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що суду не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки, не доведено наявності потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає в діях відповідача і інші порушення права позивача, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України, враховуючи наявні матеріали справи, які підтверджують сплату аліментів відповідачем на картку доньки ОСОБА_3 протягом 2018-2019 років самостійно, а також, вказав, що не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення аліментів за минулий час, оскільки навчання донька сторін розпочала лише з 01.03.2019 року.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо д итини .

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження виданим 22.04.2017 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 5).

Відповідно до довідки №01-27/120 від 04.03.2019 року, ОСОБА_3 навчається в 10-му класі ЗНЗ «Школа екстернів», за індивідуальною формою навчання (а.с.19).

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року задоволено частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дититну відповідного віку та відмовлено у частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що вона досягла повноліття ( а.с. 15-18).

Відповідно до довідки №10/01-18 від 10.01.2018 року, виданою Садівничим кооперативом «Берізка», встановлено що доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дійсно постійно проживають разом з батьком у його будинку, який належить йому згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) починаючи з 2005 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки № 160419/01 від 16.04.2019 року, ОСОБА_2 працює у ТОВ «Профі Ріелт» на посаді офіс менеджера з щомісячним окладом 4173 грн. (а.с.64).

Крім того, відповідно до довідки від 28.05.2019 року №01-27/235, ОСОБА_3 зарахована до 10-го класу екстернатної форми навчання 20.02.2019 року. До 30.05.2019 року має пройти річне оцінювання за програмою 11-го класу та пройти ЗНО у травні-червні 2020 року (а.с. 80).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач надала копії квитанцій про перерахунок аліментів, а саме в призначенні платежу зазначено: «аліменти на утримання дітей», «допомога на дітей» (а.с. 65-67), проте з наданих копій квитанцій не встановлено, що кошти перераховувались лише на утримання однієї дитини - ОСОБА_3 , отже суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про достатність наданих коштів відповідачем на утримання повнолітньої дитини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу в достатньому для розвитку та життєдіяльності ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не застосував до спірних правовідносин положення статті 199 Сімейного Кодексу україни.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, судом встановлені загальновідомі обставини, які не потребують доказування, а саме те, що ОСОБА_3 необхідні кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу, прибання підручників, зошитів, канцелярських товарів та інше приладдя для навчання.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_3 , потребує матеріальної допомоги на навчання, відповідач з урахуванням розміру її доходу може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, також суд враховує наявність у відповідача аліментних зобов`язань на двох неповнолітніх дітей, у зв`язку з цим, вважає, що на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 18 березня 2019 року до червня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, заслуговують на увагу апеляційного суду.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в частині відмови стягнення аліментів на утримання дитина, яка продовжує навчання, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 рокускасувати в частині відмови стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання і в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , який зареєстровани за адресою: АДРЕСА_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дитина, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 18 березня 2019 року до червня 2020 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «12» листопада 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко В.В. Гуль