КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8344/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року у складі судді Писанця В.А.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» (надалі - ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на те, що відповідач, проживаючи в будинку, обслуговування якого здійснює позивач, користуючись комунальними послугами, не сплачує їх вартість, чим завдає збитків позивачу, позивач, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 36 441 грн. 46 коп. - заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 червня 2013 року по 31 липня 2017 року, суму у розмірі 22 591 грн. 80 коп. - інфляційних витрат, та 2 735 грн. - 3 % річних від простроченої суми за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг, 1378 грн. - у відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про відмову у позові та стягнути понесені ним витрати.

Посилаючись на те, що позивач не надавав житлово-комунальні послуги і не укладав ніяких угод, договорів, актів виконаних робіт з відповідачем, та неправильні розрахунки заборгованості, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія», який просив апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 09 листопада 2012 року у справі № 2-1494/12 за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яким позов задоволено, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він отримав на підставі договору № 01/06-04 на пайову участь у фінансуванні реконструкції та будівництві будинку від 06 квітня 2005 року, укладеному з ТОВ «ЮГА-Групп». На підставі договору № 20-09-96 по утриманню та експлуатації будинку по АДРЕСА_1 від 20 вересня 2006 року TOB «ЮГА-Групп» передав ТОВ «ЕлітЖитлоСервіс» даний будинок, відповідно до якого останній здійснює утримання будинку і прибуткової території, виконує роботи та надає послуги згідно переліку, який наведений в додатку № 1. Окрім того, відповідно до додаткової угоди № 1 до зазначеного договору № 01 вересня 2007 року, укладеному ТОВ «ЮГА-Групп», ТОВ «ЕлітЖитлоСервіс», ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія», останній приймає всі права та обов`язки щодо здійснення утримання будинку АДРЕСА_1 і прибудинкової території, виконує роботи та надає послуги згідно переліку, який наведений в додатку № 1, строк дії якого продовжувався. За розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 967 від 30 червня 2006 року на ТОВ «Елітжитломервіс» покладено обов`язок здійснення експлуатації будинку, теплові, кабельні мережі приймає на баланс АК «Київенерго», водопровідні, каналізаційні мережі приймає на баланс ВАТ АК «Київводоканал», електромережі прийми баланс КП «Київміськсвітло». На виконання ст. 25 зазначеного закону позивачем були укладені договори з ТОВ «КТП «Селтік», який проводив вивіз сміття з прилеглої території до будинку, в якому проживає відповідач; з ПП «Експеримент», який здійснював роботи по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об`єктах замовника, з ТОВ «Екотехніка». здійснював роботи по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об`єктах замовника, з ЗАТ «Енергоенергуюча компанія «Укр-КанПауер», з ЗАТ «Енергоенергуюча компанія «ДАРтеплоцентраль», з ЗАТ «ЕКОСТАНДАРТ», які здійснювали постачання гарячої волі ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», який здійснював холодне водопостачання та водовідведення, з АЕК «Київенерго», який здійснював постачання електричної енергії з КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», який здійснював діяльність по обробці, розщепленню та перерахування коштів, які поступають від позивача на реквізити підприємств-комунальних послуг за спожиті житлово-комунальні послуги квартиронаймачам та власникам квартир (а.с.20-22, 23-24 т.1).

Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2013 у справі № 757/10771/13-ц обставини, відображені у рішенні Печерського районного суду м. Києві 09 листопада 2012 року у справі 2-1494/12 також підтверджені (а.с.25-27 т.1).

Окрім того, встановлення обставин, які мають юридичне значення для вирішення позову, мали місце при постановленні рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року (а.с.28-29 т.1).

У відповідності до частини 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції закону на час розгляду справи), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що у червні 2016 року ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості за період з 01 червня 2013 по 31 травня 2016 у сумі 35025 грн. 74 коп., згідно з розрахунком, який включає інфляційні витрати за несвоєчасну сплату (а.с.7-9, 10, 30-31 т.1).

Зі справи убачається, що 25 липня 2016 заявнику видано судовий наказ для стягнення боргу з відповідача у наказному провадженні (а.с.32 т.1). Разом з тим, боржник звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 25 липня 2016 року, посилаючись на наявність спору між ним та позивачем, ухвалою від 22 липня 2016 року судовий наказ Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року про стягнення заборгованості за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року у сумі 35025 грн. 74 коп. скасовано (а.с.33 т.1).

Встановлено, що позивач з 01 вересня 2007 року, згідно з додатковою угоди № 1 до договору № 20-09-06 по утриманню та експлуатації будинку по АДРЕСА_1 від 20 вересня 2006 року, здійснює утримання житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язаний забезпечувати його експлуатацію і обслуговування відповідно до закону та умов цього договору за винагороду.

Згідно даних долученого до матеріалів розрахунку, який узгоджується з наявними у справі доказами, за період з 01червня 2013року по 31 липня 2017 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 61768 грн. 26 коп., яка складається з оплати житлово-комунальних послуг, на загальну суму 36441 грн. 46 коп., 22591 грн. 80 коп. - інфляційних втрат та 2735 грн. - 3 % річних (а.с.76-81 т.1).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з підстав його обґрунтованості.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач не надавав житлово-комунальні послуги і не укладав ніяких угод, договорів, актів виконаних робіт з відповідачем, та неправильно проведено розрахунки заборгованості, колегія суддів визнає безпідставними та не обґрунтованими.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону на час розгляду справи) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону на час розгляду справи) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону на час розгляду справи) встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону на час розгляду справи) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач є власником квартири під АДРЕСА_1 й не вносив будь-які платежі за отримані послуги в період з 01 червня 2013 року по 31 серпня 2016 року, а позивач здійснював управління зазначеним будинком за спірний період та надавав послуги, про що свідчать долучені до справи докази: договори, акти виконаних робіт.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача були предметом судового розгляду та перевірялись судами, а отже, не заслуговують на увагу.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не сплачувались житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим заборгованість перед позивачем стягувалась на підставі судових рішень, копії яких містяться в матеріалах справи.

Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року, у справі № 2-1494/12 за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за житлово-комунальні послуги, який виник за період з 01 лютого 2008 року по 30 листопада 2011 pоку, у сумі 19832 грн. 84 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року у справі № 757/10771/13-ц за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за житлово-комунальні послуги, який виник за період з 01 грудня 2011 року по 31 травня 2013 року, у розмірі 16447 грн. 91 коп., інфляційні втрати за період з лютого 2012 по травень 2013 роки, в сумі 13 грн. 52 коп., а також 3 відсотки річних за несвоєчасну сплату за період з 21 січня 2012 року по 21 червня 2013 року, у сумі 6893 грн. 89 коп..

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року у справі № 757/19118/13 -ц за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних та 3% річних за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 2641 грн. 26 коп., з яких 1132 грн. - інфляційних втрат та 1509,26 грн. - 3 % річних від простроченої суми за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, вимоги позивача, з урахуванням його заяви про збільшення позовних, колегія суддів визнає такими, що відповідають положенням норм матеріального права та є обґрунтованими.

Встановлено, що позивачем здійснювалось обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно наданих розрахунків (рахунків), та надавались житлово-комунальні послуги за увесь спірний період, по 31 серпня 2016 року.

Так, згідно копії договору № 20-09-06 по утриманню та експлуатації будинку по АДРЕСА_1 від 20 вересня 2006 року, з додатком 1 до нього та додатковими угодами до нього № 1 від 01 вересня 2007 року, № 2 від 18 вересня 2007 року, № 3 від 17 вересня 2008 року; наказу ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» від 01 березня 2011 року № 1 щодо введення в дію нових тарифів з додатком до розпорядження КМДА від 25 лютого 2011 року № 253, позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території; вартість таких послуг визначено розпорядженням органу місцевого самоврядування (а.с.12-19 т.1).

Крім того, позивачем із ПАТ «АК «Київводоканал», ПАТ «Київенерго», ТОВ «Євро-реконструкція», ТОВ «КТП «Селтік» та ПП «Експеримент» укладені відповідні договори про надання послуг, а також акти наданих послуг (а.с.45-65 т.1, 9-26 т.2).

Таким чином, посилання апеляційної скарги на відсутність договорів із постачальниками комунальних послуг є голослівними та такими, що спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що доводи скаржника щодо ненадання житлово-комунальних послуг є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, та стосуються періоду, за який борг вже стягнуто за судовими рішеннями, які набрали законної сили, і таким доказам надано відповідну правову оцінку судом (а.с.127-129, 130-137, 145-148, 150-151 т.1).

Визначена судом сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за період з 01 червня 2013 року по 31 липня 2016 року у розмірі 61768 грн. 26 коп. матеріалами справи підтверджена. Сума інфляційних втрат визначена у відповідності до показників індексу інфляції, встановлених Держкомстатом України в заявлений період (а.с.7-11, 78-81 т.1, 34-36 т.2).

Пояснення ОСОБА_1 щодо створення ОСББ «Будівельників 30» не спростовують обґрунтованість позовних вимог, остільки вказане ОСББ створено 14 червня 2016 року й з 01 жовтня 2016 року мало намір надавати послуги (а.с.164-166,224 т.1), а доказів того, що в спірний період дана організація здійснювала управління та обслуговування будинку АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

Зі справи убачається, що лише 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 , як мешканець кв. АДРЕСА_1 уклав з ОСББ « АДРЕСА_1 » договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.226-228 т.1), в той час як матеріалами справи доведено невнесення боржником платежів за надані послуги в період з 01 червня 2013 року по 31 липня 2016 року.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: