ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1808/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., П`єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника Першого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницьекого міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2019 року, суддя Мазурок О.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області неправомірними в частині розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування скарги зазначив, що державний виконавець незаконно провів перерахунок розміру аліментів, встановлених рішенням суду, тим самим змінивши судове рішення, що є порушенням норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

На обґрунтування скарги зазначив, що суд прийшов до помилкового висновку про відповідність дій державного виконавця вимогам Закону, оскільки самовільний перерахунок розміру аліментів, який був визначений рішенням суду, без ухвалення відповідного судового рішення призвів до зміни рішення суду про стягнення аліментів, що є порушенням процесуального закону та його прав.

В судовому засіданні державний виконавець проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.03.2014 року стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , 2003 року народження та сина ОСОБА_4 , 2013 року народження в розмірі по 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Гураєвського М.М.

З липня 2017 року державним виконавцем аліменти розраховуються в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд обґрунтовано виходив із правомірності дій державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментах.

Згідно частини другої статті 182 СК України у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17.05.2017 року, №2037-VII мінімальний розмір аліментів на одну дитинну не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, №2037- VII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

У частині другій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зімни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03.07.2018 року №2475-VII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 року в справі №459/2181/17 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року, в справі №632/580/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, ЄСПЛ від 10.02.2010 року).

Доводи апелянта не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта

О.І. Талалай