Провадження №22-ц/812/1871/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

справа № 482/1284/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухвалене 03 жовтня 2019 року під головуванням судді Демінської О.І. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року у справі № 482/1485/18 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, та затверджено угоду про примирення від 14 серпня 2018 року між нею, як потерпілою від кримінального правопорушення, і відповідачем та призначено йому покарання, узгоджене сторонами угоди. Вказаний вирок набрав законної сили.

Як вказала позивач, згідно складеної 20 грудня 2018 року розписки відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати їй, як потерпілій у кримінальному провадженні №00000556, завдану шкоду від кримінального правопорушення в сумі 14 000 грн., в строк до 25 грудня 2018 року. Між тим на теперішній час ним відшкодовано лише 4 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію майнової шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованність та незаконність рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апелянт зазначає, що оскільки вироком суду встановлена вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та ним визнано заподіяння їй цим правопорушенням шкоди у розмірі 14 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, то суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Федоров Є.Г. - підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день час і місце розгляду справи належним чином сповіщений, про що свідчить відповідне зворотне поштове повідомлення (а.с. 36). Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року, який набрав законної сили, за результатами розгляду кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000556 13 серпня 2018 року, затверджено угоду про примирення, укладену 14 серпня 2018 року між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 , та призначено покарання, узгоджене сторонами угоди. Визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Згідно частин 2, 3 ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном - 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 7-9).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вказаним вироком встановлено, що 16 липня 2018 року ОСОБА_2 разом з іншою особою прибув до домоволодіння позивачки, щоб допомогти останній по господарству. Згодом від особи, з якою він був, ОСОБА_2 дізнався, що той викрав гроші у ОСОБА_1 Достовірно знаючи про те, що грошові кошти здобуто в результаті вчинення злочину, маючи умисел на придбання та отримання майна, завідомо здобутого злочинним шляхом, ОСОБА_2 отримав від вказаної іншої особи належні потерпілій ОСОБА_1 кошти в сумі 1 000 грн. В подальшому ОСОБА_2 отриманими коштами розпорядився на власний розсуд. За такого, оскільки вироком суду встановлений розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 злочинними діями ОСОБА_2 ,. у сумі 1000 грн., а відповідачем вже відшкодовано позивачці 4 000грн., то відсутні підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Так, відповідно до положень статей 11 та 1166 ЦК України підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, оскільки факт завдання позивачці майнової шкоди внаслідок протиправних дій відповідача встановлений вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року, то такі обставини не підлягають доказуванню.

Разом із тим, з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначення у вироку суду про те, що ОСОБА_2 із викрадених у ОСОБА_1 грошей залишив собі та використав на власний розсуд 1000грн., не свідчить про приюдиційність факту спричинення позивачці майнової шкоди саме у такому розмірі.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди, а у випадку, якщо така домовленість ними не досягнута - то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 757/3725/15-ц.

Відповідно до наданої позивачкою розписки, яка власноручно написана відповідачем ОСОБА_2 , той 20 грудня 2012 року зобов`язався в строк до 25 грудня 2018 року відшкодувати ОСОБА_1 завдану їй як потерпілій від кримінального правопорушення шкоду в розмірі 14 000 грн. (а.с. 6).

За такого, вказаною розпискою був конкретизований зміст зобов`язання ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Зі змісту позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції вбачається, що даною розпискою сторонами був узгоджений розмір саме майнової шкоди, спричиненої позивачці внаслідок неправомірних дій відповідача.

Заперечень проти позову, зокрема, проти викладених у ньому обставин, від відповідача до суду першої інстанції не надходило, про судовий розгляд даної справи ОСОБА_2 був належним чином сповіщений, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с. 18).

Не надано ОСОБА_2 заперечень проти доводів і вимог позивачки і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що вказана розписка не свідчить про розмір матеріальної шкоди саме в такому розмірі.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст.ст. 11, 14, 1166 ЦК України, враховуючи добровільне відшкодування відповідачем шкоди у розмірі 4000 грн., колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 10 000грн.

Отже, оскільки судом апеляційної інстанції встановлена невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду першої і апеляційної інстанції, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 921грн. (768грн.40коп. + 1152грн.60коп.).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , відшкодування майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 921грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.