Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 21 лютого 2017 року у справі № 79/16 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява представника АТ «СБЕРБАНК» Чуйко Я.В. про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за заявою ПАТ «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 21 лютого 2017 року у справі № 79/16 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовуючи заяву, заявник посилався на те, що 15 серпня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу за заявою ПАТ «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 21 лютого 2017 року у справі № 79/16 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 228 122 грн. 25 коп. та витрат, пов`язаних з вирішенням справи Третейським судом, на суму 42 500 грн.

На підставі зазначеної ухвали Голосіївським районним судом м. Києва 24 листопада 2017 року було видано виконавчий лист № 752/5853/17.

За заявою АТ «СБЕРБАНК» 04 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому, з Єдиного реєстру виконавчих проваджень заявнику стало відомо, що державним виконавцем повернуто на адресу стягувача виконавчий документ, про що винесено постанову від 21 листопада 2018 року. Разом із тим, на адресу стягувача виконавчий лист не надходив, отже він є втраченим, в зв`язку із чим заявник і звернувся до суду із заявою про видачу його дублікату.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 рокув задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, стягувач АТ «СБЕРБАНК» подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та видати дублікат виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року у судовій справі №752/5853/17.

В судовому засіданні представник стягувача АТ «СБЕРБАНК» апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу за заявою ПАТ «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 21 лютого 2017 року у справі № 79/16 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 228 122 грн. 25 коп. та витрат, пов`язаних з вирішенням справи Третейським судом, на суму 42 500 грн. (а.с.77-79).

24 листопада 2017 року за заявою стягувача було видано виконавчий лист № 752/5853/17 (а.с.89).

04 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21 листопада 2018 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий документ та авансовий внесок повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЦПК України з правом пред`явлення для виконання в строк до 21 листопада 2021 року (а.с.90).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ПАТ «СБЕРБАНК», суд першої інстанції виходив з недоведеності факту втрати виконавчого листа, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Вищенаведена правова норма не обумовлює можливість видачі дублікату виконавчого документу необхідністю доведення заявником факту його втрати. Єдиною умовою видачі дублікату виконавчого документу згідно п. 17.4 Перехідних положень є звернення із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документу 20 травня 2019 року (а.с.94), тобто до закінчення строку, встановленого для його пред`явлення до виконання - до 21 листопада 2021 року (а.с.90 зв.), виконавши, таким чином, умову, передбачену п. 17.4 Перехідних положень.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув, допустивши порушення п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України та дійшовши передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документу.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень Конвенції про захист прав людини та основних свобод (Рим, 4.ХІ.1950) (ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97): Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (стаття 6 (1). Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи (Стаття 13 (1). Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що надає будь-якій державі, групі або особі будь-яке право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, що викладені в цій Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж передбачено в Конвенції (Стаття 17 (1). Відповідно до Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав і основних свобод людини» (який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст.1). Європейський Суд з прав людини неодноразово в низці своїх рішень за заявами громадян проти України зазначав, що в Україні заявники на протязі значного терміну часу не можуть домогтися виконання судових рішень, винесених на їх користь. Так у рішенні по Справі «Войтенко проти України» (Заява N 18966/02, Страсбург, 29 червня 2004 року) суд знову повторює, що «...ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93). Суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії»,заява N 59498/00; «Ясіуньєне проти Латвії», заява N 41510/98, 6 березня 2003 року). Тому у цій справі Суд вважає, що неможливість заявника домогтися виконання його рішення протягом чотирьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу N 1...».

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

Поряд з цим, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18- рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11- рп/2012, а також рішення від 26 червня 2013 року, № 5-рп/2013.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

В контексті вищевикладеного, відмова у видачі стягувачу дублікату виконавчого документу, з вимогою про що стягувач звернувся до суду з дотриманням встановленого законом порядку, перешкоджає реалізації ним свого права на отримання коштів, присуджених рішенням суду, обов`язковим для виконання.

Разом з тим, виправити допущену судом першої інстанції помилку апеляційний суд не може в зв`язку із відсутністю у нього повноважень по видачі дублікату виконавчого листа, оскільки згідно п. 17.4 Перехідних положень дублікат виконавчого документу видається судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Голосіївським районним судом м. Києва ухвалу від 31 травня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, і дана помилка не може бути виправлена апеляційним судом, ухвала суду підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року -скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: