КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6918/17 Головуючий 1 інстанція -Юзькової О.Л.
Провадження № 22-ц/824/9634/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікова С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Свої вимоги мотивував тим, що 22.08.2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач було укладено кредитний договір № 65# та ОСОБА_1 в сумі 80 000,00 грн. у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 35 % річних з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2018 року.

Відповідач взяв на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за ним у відповідності до графіку погашення.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та виниклою заборгованістю просить стягнути з відповідача 352 496,72 грн. та покласти на відповідача судові витрати у розмірі 5 287,45 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (адреса: 01601, м. Київ, Володимирська, 46, , МФО 320627, рахунок № НОМЕР_3 ) заборгованість в розмірі 352 496 грн. 72 коп.

Стягнутоз ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (адреса: 01601, м. Київ, Володимирська, 46, , МФО 320627, рахунок № НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 5 287 грн. 45 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того, зазначає, що є діючим працівником МВС України, тому будучи відряджений до зони АТО, операція та тривала реабілітація внаслідок завдання важкого ушкодження здоров`я, що унеможливити виконання умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості.

Крім того вказує на те, що реальна заборгованості по тілу кредиту та процентам в тому числі штрафних санкцій майже в 2 рази перевищує суму його заборгованості.

Тому просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції було встановлено, що 22.08.2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач було укладено кредитний договір № 65# та ОСОБА_1 в сумі 80 000,00 грн. у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 35 % річних.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом. Використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплати нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком повернення кредиту.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно 22 числа. Яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 2 865,37 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 21 серпня 2018 року.

Станом на 15.02.2017 р. за відповідачем виникла заборгованість по не належному виконанню зобов`язань за кредитним договором, яка становить 352 496,72 коп. Заборгованість складається із: заборгованість за кредитом - 74 887,33 грн., проценти за користуванням кредитом - 76 559, 46 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 127 249.89 грн., пені за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом - 73 800,04 грн.

Згідно з п. 8.4 кредитного договору передбачено, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний у письмовій формі повідомити про це позичальника.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договорому зв`язку із чим виникла заборгованість.

Однак з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 8.2 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір та/або вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим договором та/або договором/ами забезпечення у разі:

а) істотного порушення умов цього договору, які зазначені в пункту 6.8 договору або; б) затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом або; в) перевищення сумою загальної заборгованості за кредитом суми кредиту, який підлягав поверненню, більш як на 10 відсотків або;

г) несплати клієнтом більше однієї виплати з повернення кредиту та/або процентів, що перевищує п`ять відсотків від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 цього договору.

Таким чином, банк, за наявності підстав, вправі змінювати строк виконання основного зобов`язання та вимагати від позичальника протягом п`яти днів з дня отримання такої вимоги погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Колегія суддів, встановивши, що банк звернувся до відповідача із вимогою про дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі, строк кредитування змінено кредитором на момент пред`явлення такої вимоги, зокрема 26 серпня 2014 року, а з цим позовом банк звернувся 27 лютого 2017 року, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення відсотків, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування є помилковими. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду міститься висновок про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

З огляду на наведене Верховний Суд зробив висновок про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі з огляду на те, що банк змінив строк кредитування на 26 серпня 2014 року, а тому після його закінчення банк мав право на стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування.

Як вбачається з матеріалів ОСОБА_1 є старший оперуповноважений кримінальної поліції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, так в період зміни банком строку виконання основного зобов`язання, а саме 26 серпня 2014 року та направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту останній був відряджений до тимчасово окупованих територій України у Донецькій та Луганській областях в період з 14 липня 2014 року по 11 жовтня 2014 року.

Також встановлено, що відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 14 липня 2015 року позичальник перебував на лікуванні внаслідок завдання важкого ушкодження здоров`я.

Колегія суддів звертає свого увагу на ту обставину, що зазначеної норми права суд першої інстанції не врахував та погодилися із правомірністю продовження нарахування відсотків та пені за кредитним договором у період після закінчення строку кредитування.

Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції про стягнення відсотків за період з 14 липня 2014 року по 26 серпня 2014 року є необґрунтованими, а з 27 серпня 2014 року у зв`язку із втратою банком права нарахування відсотків та пені.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконливого висновку, що у справі що переглядається настання строку кредитування внаслідок направлення банком 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 вимоги про негайне повернення кредиту в повному обсязі, позивач мав право на стягнення з позичальника тільки сум передбачених положенням частини другої статті 625 ЦПК України.

Тому встановивши, що настав строк кредитування, суд першої інстанції зробив не правильний висновок про повне задоволення позову в частині стягнення відсотків за кредитом, нарахованих після настання строку кредитування, та пені в сумі 201 049, 93 грн.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове стягнення суми заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (адреса: 01601, м. Київ, Володимирська, 46, , МФО 320627, рахунок № НОМЕР_3 ) заборгованість в розмірі 74 887 грн. 33 коп., з яких проценти за користування кредитом в розмірі - 3875,09 грн., та пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом в розмір - 24, 33грн., пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом в розмірі - 90, 93грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова