ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9754/19 Справа № 213/1689/19 Суддя у 1-й інстанції - Соловйова Л. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1689/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Соловйовою Л.Я. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 13 годині 38 хвилин та повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ІНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2018 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % ( 55%- вібраційна хвороба, 10% - хронічний бронхіт) з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року з наступним переоглядом 01.12.2019 року та позивача визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року, з наступним переоглядом 01.12.2019 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 271 245,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 85 000, 00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 850 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отримання професійних захворювань, постійно відчуває виражені болі та обмеження рухів в поперековому відділі хребта, ниючі, стріляючі з іррадіацією в обидві ноги, більше вправу, часті судоми обох гомілкових м`язів, оніміння в них, підвищена втомлюваність, головний біль, запаморочення, сухий кашель, порушення сну, швидку втому. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ІНГЗК» ставить питання про часткове скасування рішення суду і ухвалення нового рішення в частині стягнення моральної шкоди, просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності та справедливості, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача. Натомість існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Також, вважає, що позивач має можливість працевлаштуватися, а тому його посилання на обмеження професійної діяльності є необґрунтованим.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва І.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та позивача ОСОБА_1 , що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., та апеляційна скарга відповідача підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 30.10.2003 року по 01.04.2008 року водієм автомобілів всіх марок, зайнятий повний робочий день на вивезені гірничої маси з кар`єру цеху технологічного автотранспорту ВАТ «ІнГЗК», з 01.04.2008 року по 03.07.2018 року працював водієм автотранспортних засобів зайнятий повний робочий день на вивезені гірничої маси з кар`єра, цеху технологічного автотранспорту ПАТ «ІнГЗК», правонаступником яких є ПРАТ «ІНГЗК».

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 11 жовтня 2018 року № 1461 у позивача встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром у сполученні з полісегментарною радикулонейропатією поперековокрижовою L4-L5-S1 та шийною С5-С7, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, порушенням акту ходи, часто-рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФ другого ступеня, з гіпотрофією м`язів плечового поясу, остеоартрозу та періартрозу ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеня, і колінних суглобів з проявами реактивного синовіїту ПФ першого-другого ступеня. Хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня. ( а.с. 18-20).

Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.11.2018 року, професійні захворювання виникли внаслідок того, що в період часу з 30.10.2003 року по 03.07.2018 року водієм автомобілів всіх марок, зайнятий повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар`єру, цеху технологічного автотранспорту ВАТ «ІнГЗК» та з 01.04.2008 року по 03.07.2018 року водієм автотранспортних засобів зайнятий повний робочий день на вивезені гірничої маси з кар`єра, цеху технологічного автотранспорту ПАТ «ІнГЗК», при виконанні роботи позивач підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Пунктом 17 вищевказаного Акту причина професійних захворювань загальна вібрація: 111-112 дБ при ГДР 107дБ; пил фіброгенної дії з вмістом SiO2 4,6-11,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Відповідно до п. 13 Акту загальна оцінка шкідливих умов праці відноситься до 3 класу 4 ступеню «шкідливі» (а.с.14-17)

Пунктом 19 цього Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу.

Згідно висновку МСЕК від 14.12.2018 року (серія 12 ААА № 054217) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % ( 55%- вібраційна хвороба, 10% - хронічний бронхіт) з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року з наступним переоглядом 01.12.2019 року та позивача визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року, з наступним переоглядом 01.12.2019 року (а.с. 10,11,12,13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування професійного захворювання 08.11.2018 року (а.с. 14-17) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота на підприємстві відповідача (14 років 8 місяці) в умовах шкідливих виробничих факторів, а саме загальної вібрації: 111-112 дБ при ГДР 107дБ; пилу фіброгенної дії з вмістом SiO2 4,6-11,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ВАТ «ІнГЗК», ПАТ «ІнГЗК», правонаступником яких є ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 14 років 8 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 65 % та визнання позивача людиною з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, як представника позивача так і представника відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійних захворювань безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08 листопада 2018 року, причиною професійних захворювань позивача є його робота тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач має змогу працювати після встановлення професійних захворювань, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати водієм автотранспортних засобів, зайнятий повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар`єра, надалі, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, та не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування такої шкоди.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65%, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (85 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, як представника позивача так і представника відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: