ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Херсон

Справа №662/256/19

Провадження №22-ц/819/1516/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О.

судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.

секретар судового засідання: Шибінська А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги фермерського господарства «Берельох» та ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тимченка О.В., у цивільній справі за позовом фермерського господарства «Берельох» до ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор відділу економічного, регіонального розвитку та торгівлі Новотроїцької районної державної адміністрації Демків Ірина Вікторівна про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Берельох» про стягнення збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року фермерське господарство «Берельох» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною.

Позов мотивований тим, що 01 квітня 2010 року між фермерським господарством та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 10,40га, розташованої на території Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, строком на 08 років, який зареєстрований 03 серпня 2010 року у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». За актом прийому-передачі від 04 серпня 2010 року земельна ділянка була передана ФГ «Берельох».

Позивач вказав, що між сторонами була досягнута попередня домовленість про продовження дії договору оренди землі строком на 10 років. На підтвердження такої домовленості, у серпні 2017 року ОСОБА_1 отримала в рахунок майбутньої орендної плати за 2018 рік 13771,00грн., а господарство сплатило земельний податок у розмірі 3600,00грн.

До закінчення строку дії договору від 01 квітня 2010 року, 22 січня 2018 року ФГ «Берельох» направило відповідачу на підпис додаткову угоду до договору оренди землі, але ОСОБА_1 додаткову угоду не підписала та у встановлений законом строк від пропозиції продовжити договірні правовідносини не відмовилася.

Оскільки господарство продовжує користуватися земельною ділянкою належною ОСОБА_1 , остання протягом місяця після закінчення дії договору оренди землі не направила позивачу лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди, ФГ «Берельох», посилаючись на ст.33 ч.6 Закону України «Про оренду землі», просило суд визнати укладеною додаткову угоду від 22 січня 2018 року до договору оренди землі від 01 квітня 2010 року між фермерським господарством та ОСОБА_1 про передачу господарству в оренду строком на 10 років земельної ділянки належної відповідачу.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ФГ «Берельох» про стягнення збитків, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 22 лютого 2018 року ФГ запропонувало їй поновити раніше укладений договір оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року, на що згоду вона не надала.

Після закінчення 22 лютого 2018 року між сторонами договірних правовідносин щодо оренди землі, ФГ «Берельох» було зобов`язано повернути належну їй земельну ділянку, але продовжувало безпідставно використовувати землю у своїй підприємницькій діяльності, чим завдало позивачці збитків у розмірі 60 000,00грн. у вигляді неотриманого доходу, які просила стягнути з господарства на свою користь.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 липня 2019 року у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ФГ «Берельох» ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог господарства, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи та просить первісний позов задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та задовольнити заявлені нею вимоги у повному обсязі.

Зазначила, що, на її думку, ФГ «Берельох» незаконно використовувало належну їй земельну ділянку після 22 лютого 2018 року, після закінчення строку дії договору оренди землі. В червні 2018 року голова ФГ визнав факт самовільного зайняття господарством землі та зобов`язався відшкодувати завдані збитки у розмірі 60 000,00грн., про що склав відповідну розписку від 28 червня 2019 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи свої апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити, проти задоволення скарг протилежної сторони заперечували. ОСОБА_1 пояснила, що з 2019 році самостійно обробляє належну їй на праві власності земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 10,40га, що знаходиться на території Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія АЖ №645179).

01 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ФГ «Берельох» в особі директора Расторгуєва Ю.І. уклали договір оренди б/н земельної ділянки, строком на 08 років. Договір зареєстровано 03 серпня 2010 року у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Відповідно до пункту 8 зазначеного договору оренди після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

23 січня 2018 року ФГ «Берельох» направило ОСОБА_1 рекомендованим листом Додаткову угоду від 22 січня 2018 року до договору оренди землі від 01 квітня 2010 року, в якій запропонувало доповнити договір пунктом 1.1 про те, що договір укладений строком на 10 років до 2018 року та щодо розміру та порядку виплати орендної плати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 від підпису (укладення) додаткової угоди відмовилася.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ФГ «Берельох», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела, що не надавала господарству згоду на пролонгацію договірних правовідносин щодо оренди належної їй земельної ділянки, а навпаки, заявами від 16 вересня 2017 року та 15 грудня 2017 року просила ФГ після закінчення строку дії договору повернути їй землю, оскільки має намір самостійно обробляти ділянку.

Також суд вказав, що сплата господарством відповідачу у 2017 року орендної плати у більшому розмірі, ніж визначено договором, в сумі 13771,00грн. не свідчить про погодження ОСОБА_1 на продовження договірних правовідносин, а є авансом в рахунок майбутніх платежів за користування ФГ землею у 2018 році, до закінчення строку дії договору оренди землі.

Свобода договору, передбачена ст.627 ЦК, не є абсолютною. Сторони договору мають враховувати вимоги законодавства, які визначені для них як обов`язкові, та не можуть змінити дію таких вимог законодавства договором, якщо це прямо не передбачено законодавством.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом ст.ст.18 та 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення договірних правовідносин, та які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами ст.792 ЦК України та ст.93 ЗК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.210 ЦК.

Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору.

Отже, договір оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року укладений між сторонами строком на 08 років діяв з моменту його державної реєстрації (03 серпня 2010р.) до 03 серпня 2018 року.

Наведене дає підстави вважати, що використання землі ФГ «Берельох» до 03 серпня 2018 року є законним та відповідало домовленості сторін щодо передачі землі в оренду, а відтак, посилання ОСОБА_1 про те, що строк дії договору сплинув 22 лютого 2018 року та з цього часу до 03 серпня 2018 року мало місце самовільне зайняття господарством належної їй земельної ділянки, позбавлені правового обґрунтування.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до ст.15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, серед іншого, строк дії договору оренди.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц; від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16; від 05 червня 2019 року у справі №709/433/17 та інш., суд касаційної інстанції вказав, що для застосування частини першої статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Встановлено, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 січня 2019 року у справі №662/930/18 за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Берельох» про визнання договору недійсним; за зустрічним позовом ФГ «Берельох» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, був визнаний недійсним договір оренди земельної ділянки від 27 серпня 2017 року, зареєстрований 01 лютого 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У цій справі суд встановив, що протягом 2017 року ОСОБА_1 двічі направляла на адресу ФГ «Берельох» листи про припинення між нею та господарством, після закінчення строку дії договору оренди землі від 01 квітня 2010 року, договірних правовідносин, вказавши про бажання самостійно обробляти земельну ділянку та відсутність її волевиявлення на переукладення нового договору.

Незважаючи на це, у квітні 2018 року вона довідалася про наявність зареєстрованого договору оренди землі від 27 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Берельох» строком на 10 років.

Визнаючи зазначений договір оренди землі недійсним, суд, з урахуванням висновків судової-почеркознавчої експертизи, дійшов висновку, що оспорюваний договір від 27 серпня 2017 року підписаний не орендодавцем ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рішення у справі №662/930/18 набрало законної сили та є чинним.

Згідно частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведене свідчить про обізнаність ФГ «Берельох» про наявність у орендаря заперечень на продовження договору оренди землі, які вона також висловлювала в ході розгляду справи.

Слід визнати, що послідовність дій представників фермерського господарства по складанню, підпису та передачі на реєстрацію недійсного договору від 27 серпня 2017 року свідчить про наявність недобросовісної поведінки відносно ОСОБА_1 . Крім того, сторони не досягли домовленості щодо зміни істотних умов договору, у тому числі, строку його дії, що унеможливлює визнання укладеною додаткової угоди від 22 січня 2018 року до договору оренди землі від 01 квітня 2010 року між ФГ Берельох» та ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору за первісним позовом є правильними, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані ФГ «Берельох» належним чином.

Відповідно до частин другої, третьої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України).

Пунктом «д» частини першої ст.156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з частинами першою, третьою ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Звернувшись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що з часу припинення дії договору оренди, тобто з 22 лютого 2018 року її земельна ділянка використовувалася ФГ «Берельох» без будь-якої правової підстави, що позбавило її як власника можливості отримати дохід від самостійного використання цієї земельної ділянки.

На підтвердження розміру заподіяних збитків відповідач-позивач надала, зокрема довідку Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району від 06 березня 2019 року про те, що належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,7084га, в 2017, 2018 році обробляло ФГ «Берельох» та розписку голови ФГ Расторгуєва ОСОБА_2 від 28 червня 2019 року про зобов`язання сплатити позивачці за зустрічним позовом, після збору врожаю, 60000,00грн. за використання належної останній ділянки. Розрахунку вартості заподіяних збитків не надано.

Відповідно до ст.12 ч.3, 4 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст.13 ч.1,2 ЦПК України).

Як зазначалося вище, договірні правовідносини згідно договору оренди землі від 01 квітня 2010 року тривали між ФГ «Берельох» та ОСОБА_1 до 03 серпня 2018 року.

Довідка сільської ради від 06 березня 2019 року про використання в 2017, 2018 році ФГ належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 5,7084га кадастровий номер :05:021:0010, не може бути прийнята до уваги, як така, що не стосується предмета доказування по справі, в якій в оренду надавалася ділянки площею 10,40га кадастровий номер :05:021:0009.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що на час розгляду справи належна їй земельна ділянка перебуває у її користування. Ці обставини заперечує голова ФГ, вказавши, що земля знаходиться у користуванні господарства. Жодна зі сторін не надала доказів на підтвердження своїх пояснень та заперечень, та не заявила клопотання про їх витребування, а в силу ст.ст.83, 84 ЦПК України суд позбавлений процесуальної можливості самостійного витребування доказів по справі.

Доводи зустрічного позову, які містяться й в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , про те, що на її користь підлягають стягненню збитки у розмірі 60000,00грн. на підставі складеної головою ФГ «Берельох» розписки від 28 червня 2019 року є неприйнятними.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції правомірно вказав про недоведеність ОСОБА_1 розміру заподіяних їй збитків та обґрунтовано вважав, що розписка від 28 червня 2019 році не є належним доказом, за яким можливе проведення стягнення на підставі ст.152, 156, 157 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, перевіривши доводи скарг ФГ «Берельох» та ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 липня 2019 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги фермерського господарства «Берельох» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко