П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/356/19

Номер провадження 22-ц/804/2865/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року, у складі судді Дочинець С.І.,

у справі за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа: Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

про встановлення фактів сумісного проживання та перебування особи на утриманні,

В с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою просила, встановити факт перебування на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити факт сумісного проживання однією родиною на момент смерті її чоловіка з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

В мотивування заяви зазначила, що 30 серпня 1980 року уклала шлюб з ОСОБА_2 Перебуваючи у шлюбі вели спільне господарство, піклувались один за одним, були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з проведенням антитерористичної операції у місті Донецьку заявниця та її чоловік змінили місце проживання та перемістились до міста Вугледара, де спільно мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , за якою чоловік був зареєстрований як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України. Заявник довідку вимушено переміщеної особи на момент життя чоловіка не оформляла. Пенсійні виплати ОСОБА_2 були постійним основним джерелом для існування заявниці, оскільки пенсія чоловіка значно більше від її. Після смерті чоловіка заявник зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1 та звернулась до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з метою призначення їй пенсії по втраті годувальника, однак в усній формі останній відмовлено та запропоновано встановити факт перебування на утримання чоловіка.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України, про встановлення фактів сумісного проживання та перебування особи на утриманні задоволено частково.

Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , заявник подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення в частині відмови у встановленні факту перебування на утриманні чоловіка на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зокрема зазначила, що суд дійшов помилкового висновку, що заявником не надано доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити рівень доходу ОСОБА_1 на день смерті чоловіка, а надано лише відомості про розміри відрахувань страхових внесків з заробітної плати заявника, що унеможливлює встановити факт того, що основним і постійним джерелом засобів для існування заявника була допомога з боку її померлого чоловіка.

Судом не враховано, що згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форму ОК-5) заявник на час смерті чоловіка у червні 2016 року ніяких доходів не мала, тобто була повністю на його утриманні.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка є передчасним, посилаючись на рішення Волноваського ОУ ПФУ про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

На виконання вимог статті 360 ЦПК України заінтересованою особою Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області не подано відзив на апеляційну скаргу.

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 93, 94, 98, 99).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правомірність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання сторонами справи не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється, виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

Згідно пункту частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, заявниця 30 серпня 1980 року уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 30 серпня 1980 року, виданого Пролетарським відділом ЗАГС м.Донецька.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08 липня 2016 року, виданого Новогродівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, чоловік заявника ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що рішенням № 328 від 28 березня 2019 року Волноваського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України заявнику ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку з тим, що заявник зареєстровані з чоловіком за різними адресами і не підтверджено факт їх спільного проживання.

З копії паспорту заявника серії НОМЕР_3 , виданого 16 грудня 2000 року Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, встановлено, що остання з 17 липня 1990 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого 04 листопада 1997 року Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, останній з 17 липня 1990 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення № від 12 грудня 2014 року, виданої Вугледарським міським управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_2 перемістився з тимчасово окупованої території України міста Донецька до міста Вугледара, де фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 15 серпня 2016 року, виданої Вугледарським міським управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_1 15 серпня 2016 року перемістилась з міста Донецька до міста Вугледара, де фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 4 від 18 березня 2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Орфей-Вугледар», заявник мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , останні мешкали разом та вели сумісне господарство. ОСОБА_1 знаходилась на утриманні ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про доходи №2499 8944 5149 4219 від 11 червня 2019 року, виданої Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, заявник ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, щомісячний розмір пенсійної виплати якої станом на травень 2019 року становить 1856,04 грн.

Відповідно до довідки № 178 від 17 липня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ м. Вугледара Донецької області і отримує пенсію за віком з 11 березня 2019 року.

Згідно листа-відповіді №1913-2/06 від 03 липня 2019 року Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_2 . отримував пенсію, розмір якої станом на червень 2016 року становив 4591,58 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування на утриманні чоловіка суд виходив з того, що на час смерті ОСОБА_2 , а саме станом на 2016 рік, ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, а отже була працездатною особою. При цьому чоловік заявниці ОСОБА_2 був пенсіонером та отримував пенсію за віком, тобто був непрацездатною особою.

Суд також виходив з того, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого суд мав би можливість встановити рівень її доходу на день смерті чоловіка, а надано лише відомості про розмір пенсійних виплат заявника, які почали нараховуватись останній з квітня 2019 року, що в свою чергу унеможливлює встановити факт того, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника була допомога з боку її померлого чоловіка.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування на утриманні чоловіка суд прийшов до висновку, що встановлення даного факту не породжує для заявника жодних юридичних наслідків, тому його встановлення є передчасним, оскільки підставою для прийняття рішення Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника №328 від 28 березня 2019 року є виключно те, що заявник з чоловіком були зареєстровані за різними адресами та не підтверджено факт їх спільного проживання.

З такими висновками не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2.Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4.Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5-6).

30 серпня 1980 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Пролетарським відділом РАГС м.Донецька зареєстровано шлюб (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що Новогродівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 152 (а.с.13).

Відповідно до довідки Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 липня 2019 року № 1913-2/06 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір пенсії на день смерті складає 4591,58 грн. (а.с.36).

Згідно довідки Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 178 від 17 липня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Вугледар Донецької області і отримує пенсію за віком з 11 березня 2019 року (а.с.47).

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Аналіз норм статтей 4, 5, 10, 26, 36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Отже, ОСОБА_1 , досягнув пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону № 1058-IV, та отримав пенсію за віком, за умов знаходження на повному утриманні чоловіка ОСОБА_2 , має право перейти на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника.

Суд першої інстанції не врахував положення частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV та дійшов помилкового висновку про те, що оскільки на час смерті чоловіка - ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 не була непрацездатною, тобто не досягла пенсійного віку, вона не має права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

З висновком суду про те, що встановлення факту знаходження ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 не породжує юридичних наслідків, також не можна погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 12 грудня 2014 року № , ОСОБА_2 12 грудня 2014 року перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 серпня 2016 року № , фактичне місце проживання/ перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.10).

На підставі рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 328 про відмову про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з тим, що заявниця не була зареєстрована за однією адресою з померлим чоловіком (а.с.22).

Приймаючи зазначене рішення про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виходило з того, що згідно матеріалів пенсійної справи померлого, ОСОБА_2 , відповідно до довідки № був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця ОСОБА_1 згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0 була зареєстрована за цією адресою лише з 15 серпня 2016 року. Тобто на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 подружжя не проживало сумісно.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним основним джерелом для їх існування.

З пояснень заявника в суді першої інстанції вбачається, що вона після перенесеної операції останні роки спільного життя з чоловіком не працювала.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пояснили, що ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком в АДРЕСА_1 , не працювала та подружжя жили за кошти, отримані її чоловік, які складалися з пенсії останнього.

Обгрунтовуючи рішення, суд першої інстанції послався на те, що заявником не надано доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити рівень її доходу, при цьому не звернув уваги на вказані пояснення заявника та свідків.

На підтвердження своїх доводів щодо не отримання доходів ОСОБА_1 надала до апеляційної скарги копію довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу, які були перевірені апеляційним судом.

Так, з довідки за формою ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу, надану Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 05 листопада 2019 року № 3228-2/10, ОСОБА_1 з січня 2014 року не мала доходів (а.с. 110-111).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, наданих Головним управлінням ДПС у Донецькій області , останнє нарахування доходу відбулося у другому кварталі 2014 року (а.с. 108 зворот).

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині вимог рішення про задоволення заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова