Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 161/3529/16-ц

провадження № 61-34189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 березня 2017 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 рокуПублічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 070-22-154/08 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав 70 000 доларів США під 13,5 % річних на строк до 21 травня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 22/05/08-1, згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором.

Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 444 268,23 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7 468,02 доларів США, що еквівалентно 190 577,84 грн; заборгованості за відсотками - 5 098,80 доларів США, що еквівалентно 130 117,29 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 101 450,94 грн та пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 22 122,15 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з відповідачів на свою користь зазначену кредитну заборгованість.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року у складі судді Кирилюк В. Ф. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 444 268,23 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7 468,02 доларів США, що еквівалентно 190 577,84 грн; заборгованості за відсотками - 5 098,80 доларів США, що еквівалентно 130 117,29 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 101 450,94 грн та пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 22 122,15 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що банком не доведено належними та допустимим доказами існування заборгованості ОСОБА_1 у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАт «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що приймаючи до уваги надані відповідачем докази апеляційний суд не взяв до уваги порядок погашення заборгованості та зміни до кредитного договору. Починаючи з 2009 року погашення заборгованості у банку проводиться із проведенням такого зарахування через поточний рахунок, тобто позичальник зараховує суму коштів на поточний рахунок, а в подальшому кошти списуються на погашення тіла кредиту та процентів. У апеляційній скарзі не було наведено мотивів, які б спростували факти, викладені у позовній заяві, також відсутні доводи та розрахунки, які б підтверджували правильність нарахування процентів за користування кредитними коштами. Апеляційний суд безпідставно прийняв до уваги твердження та доводи особи, яка подавала апеляційну скаргу, з приводу того, що судом першої інстанції не перевірено наявність дисбалансу зарахування відсотків та тіла кредиту.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 70 000 доларів США під 13,5 % річних на строк до 21 травня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 22/05/08-1, згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно із заявами на видачу готівки від 07 серпня 2009 року № 5-007, від 19 червня 2008 року №5-001, від 22 травня 2008 року № 5-027 банк видав позичальнику грошові кошти в сумі 45 000 доларів США.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктами 2.4, 2.9 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1, 3.2.3, 3.3.8.1, 3.3.14 цього договору позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з розрахунком банку заборгованість за кредитним договором станом на 11 березня 2016 року становить 444 268,23 грн і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7 468,02 доларів США, що еквівалентно 190 577,84 грн; заборгованості за відсотками - 5 098,80 доларів США, що еквівалентно 130 117,29 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 101 450,94 грн та пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 10 березня 2015 року до 10 березня 2016 року включно - 22 122,15 грн.

На спростування доводів банку про наявність заборгованості у розмірі 444 268,23 грн відповідач ОСОБА_1 надав суду квитанції, з яких апеляційним судом встановлено, що у період з червня 2009 року до лютого 2014 року ОСОБА_1 сплачено на погашення заборгованості за кредитом 69 670,68 доларів США, 17 103 доларів США за кредитом і процентами (відповідно до вказівки у квитанції) та 21 422,37 доларів США за відсотками річних.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року цивільну справу № 161/3529/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки розмір кредитної заборгованості було спростовано квитанціями, наданими ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко В. С. Висоцька І. М. Фаловська