Справа №487/5463/19
Провадження №2/487/2063/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:

18.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по аліментам, яка була нарахована з 12.03.2015 року по теперішній час на підставі виконавчого листа №2/487/1851/14 виданого 17.07.2014 року Заводським районним судом м.Миколаєва.

В подальшому ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив звільнити від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.07.2014 року .

Крім того 15.10.2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/487/1851/14 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 17.07.2014 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 03.10.2009 року у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, починаючи з 28.04.2014 року до повноліття дитини.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України,суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9від22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2,18,153 ЦПК України,поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним забезпечити позов ОСОБА_1 , шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/487/1851/14 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 17.07.2014 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 03.10.2009 року у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, починаючи з 28.04.2014 року до повноліття дитини.

Керуючись ст. ст.136, 149 - 152, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/487/1851/14 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 17.07.2014 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 03.10.2009 року у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, починаючи з 28.04.2014 року до повноліття дитини.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: С.В.Щербина