Справа №611/507/19
Провадження №2/611/169/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» ( далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 35163 від 29 квітня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі № 35163 на суму 1800 грн. строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо сплати боргу, в зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 29 травня 2019 року становить 77 702,40 грн., з яких: 1800 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 36 482, 40 грн. - заборгованість за відсотками, 39 420 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договором позики.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 07 червня 2019 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, надав відзив на позов, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27 жовтня 2015 року, серія ІК №148 виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зареєстровано як фінансову установу (а.с.12).

18 листопада 2015 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ «Платежі онлайн» було укладено договір доручення №ФБ 211/11, відповідно до якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» уповноважило товариство з обмеженою відповідальності «Платежі онлайн» ( далі ТОВ «Платежі онлайн) укладати угоди з Банками-еквайрами щодо проведення платежів клієнтів ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» з використанням сервісу Platon (а.с.44).

29 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №35163. Відповідно до умов якого позика надається строком на 30 днів з нарахуванням відсотків за таким механізмом: 1,8% від суми позики, але не менше 20,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором (а. с. 33 - 41).

Згідно з повідомленням директора системи прийому платежів Platon, 29 квітня 2016 року через систему прийому платежів Platon (ТОВ «Платежі Онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUP.UA на карту ОСОБА_1 у розмірі 1 800 грн. (номер транзакції 16195-08429-13101) (а.с.43).

Суд, не погоджується з твердженнями відповідача, зазначеними у відзиві щодо недоведеності факту невиконання умов кредитного договору позивачем, необґрунтованості наданих ним розрахунків, а також нікчемності кредитного договору, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону.

Згідно ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики №35163 від 29 квітня 2016 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 28 квітня 2016 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за Договором №35163 від 29 квітня 2016 року та враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо зворотного з боку відповідача, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 1800 грн. є обґрунтованою.

Проте, щодо вимоги про стягнення нарахованих та не виплачених відсотків з відповідача ОСОБА_1 ( в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою) за користування позикою за Договором №35163 від 29 квітня 2016 року, суд зазначає, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.

Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 28 квітня 2016 року по 29 травня 2019 року є безпідставною.

Таким чином, суд вважає, що позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідно до статті 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, яка, враховуючи наявний в матеріалах графік розрахунків, складає 972 грн.

Разом з тим, встановивши першочергово підставність позовних вимог, суд відмовляє у їх задоволенні, і застосовує наслідки пропуску позовної давності, у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 18.12.2009 р. № 14, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності до вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що відповідає положенням ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням того, що між сторонами договір про надання кредиту було укладено 29 квітня 2016 року (датою укладення договору позики вважаться дата перерахування суми позики на банківський рахунок, що передбачено п.1.4 Договору позики №35163 від 29 квітня 2016 року) строком на 30 днів, ( пунктом 1.3 зазначеного договору) тобто до 28 травня 2016 року, строк позовної давності, про застосування якого просить відповідач, сплив 28 травня 2019 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач за захистом свого права звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності лише 29 травня 2019 року (дата здачі у відділенні поштового зв`язку кореспонденції для суду позивачем), тобто з пропуском строку позовної давності (а. с. 56).

Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання представника позивача, зазначені у наданій відповіді на відзив щодо подання позову в межах трирічного строку позовної давності, судом до уваги не приймається, так як така позиція не узгоджується та суперечить вимогам ст.ст. 257, 260 - 261 ЦК України.

Таким чином, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення позивачем строку позовної давності, що свідчить про обґрунтованість заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, а як наслідок на підставу для відмови в задоволенні пред`явлених позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,- відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», місцезнаходження: вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ, 03061, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -39952398;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Дата складення повного судового рішення 11 листопада 2019 року.

Суддя Ю.А. Коптєв