Єдиний унікальний номер 235/1043/19 Номер провадження 22-ц/804/2665/19

Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року

м. Бахмут

Справа № 235/1043/19

Провадження № 22-ц/804/2665/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів: Новікової Г. В., Папоян В. В.,

секретар судового засідання Сергєєва К. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Покровська міська рада Донецької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - заступник прокурора Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Філь О. Є. від 27 березня 2019 року, ухвалене у м. Покровську Донецької області, дата складення повного судового рішення 27 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину. 13 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, з того часу в її будинку ніхто не мешкав, спадкоємців у неї немає, інші претенденти на будинок також не з`явилися. Земельна ділянка не приватизована.

Позивач з сім`єю з 1998 року до теперішнього часу відкрито, добросовісно та безперервно проживає у зазначеному домоволодінні, користується ним та за власні кошти проводить в ньому поточні ремонти, провів каналізацію і водопровід, замінив електропроводку, двері, вікна; збудував туалет, сплачує комунальні послуги, укладає договори страхування будинку, проти чого ніхто не заперечував. У зв`язку із вищезазначеним позивач вимушений був звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року позов задоволений.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та побудовами за набувальною давністю, який належав ОСОБА_3 та розміщений за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення мотивовано тим, що підстави задоволення позовних вимог, передбачені статтею 344 ЦК України, наявні, оскільки позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном з травня 1998 року.

У вересні 2019 року заступник прокурора Донецької області, який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального та матеріального права і ухвалите нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 344 ЦК України і не урахував правовий висновок Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права, викладений у постановах від 19.09.2018 у справі № 296/6949/17, від 10.10.2018 у справі № 638/7874/16-ц, від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 336/2900/17-ц, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Зокрема, суд не зважив на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про належність спірного будинку ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що після її смерті в силу пункту 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства перейшло до держави (ас. 69-74).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення і відкрито апеляційне провадження з огляду на те, що заступник прокурора Донецької області обґрунтував необхідність представництва інтересів держави у даній справі (ас. 96-97).

03 жовтня 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшов від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позову (ас. 104-106).

Відповідач Покровська міська рада подав відзив на апеляційну скаргу без обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника і ухвалити рішення на розсуд суду (ас. 110).

У судовому засіданні представник прокуратури Донецької області Сєрова Н. С. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Шкуро Л. П. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін з урахуванням викладених у відзиві аргументів.

Покровська міська рада Донецької області не направила свого представника у судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлена в установленому порядку; звернулася із клопотанням про розгляд справи за відсутності її представника (ас. 114, 116).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві позивача обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 01 квітня 1987 року, реєстр № 1058, зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська 02.04.1987 в реєстровій книзі № 30 за номером 4360, власником будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, інші претенденти на спірний будинок не з`явилися.

Позивач з сім`єю з травня 1998 року відкрито, безперешкодно користується будинком за призначенням з додержанням правил користування, без порушень прав та інтересів інших осіб.

Установивши ці обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Однак такий висновок суду є помилковим і не ґрунтується на законі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Саме такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 296/6949/17, від 10.10.2018 у справі № 638/7874/16-ц, від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 336/2900/17-ц.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником житлового будинку, який є предметом спору та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_3 , а тому не можна вважати володіння позивачем будинком, який залишився після смерті ОСОБА_3 , добросовісним. Смерть ОСОБА_3 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, на порушення вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, а саме: статті 344 ЦК України, викладені в постановах Верховного Суду, і дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не зважив на те, що давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області про те, що обізнаність позивача про власника будинку не підтверджує давність та відкритість володіння чужим майном, дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 у відзиві на те, що на час смерті ОСОБА_3 він був неповнолітнім, а тому не був обізнаний про власника спірного будинку, слід відхилити як такі, що спростовуються матеріалами справи, у тому числі змістом позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції також визнає обгрунтованими доводи скарги про перехід спадкового майна до держави в силу статті 555 ЦК УРСР, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно з повідомленням Першої покровської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна померлої не відкривалась.

За таких обставин суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Щодо аргументу відзиву про відчуження ОСОБА_1 спірного будинку на момент перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України. Зокрема частина перша цієї статті наголошує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі слів ОСОБА_1 , спірний будинок відчужений ним у вересні 2019 року, тобто після ухвалення оскарженого рішення.

Ураховуючи зазначене, а також, що залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача, залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є компетенцією суду першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави і повноваження для залучення до участі у справі інших осіб.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки в позові відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.

Судові витрати 1 152 грн 60 коп., понесені прокуратурою Донецької області у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, стягнути з ОСОБА_1 .

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року, підстави для відновлення його дії відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Покровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який належав ОСОБА_3 та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Донецької області (вул. Університетська, 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) понесені судові витрати 1 152 грн 60 коп., пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О. М. Біляєва

Судді: Г. В. Новікова

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва