РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11639/19

пр. № 2-о/759/484/19

13 листопада 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

присяжних- Карпенко Є.В., Яремус-Байсанової А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О.,

представника заявника- ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мещанінов А.М. 26.06.2019 року звернувся із вищевказаною заявою до суду, в якій просить суд безвісно відсутнім ОСОБА_2 з 01 січня 1990 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 . Від даного шлюбу є динина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В березні 1985 році, після закінчення Київського інституту цивільної авіації, ОСОБА_2 виїхав на о. Куба в м. Гавана. З червня 1985 р. по травень 1986 року, вони разом з дочкою перебували в м. Гавана. В травні 1986 року сім`я повернулась до м. Києва в зв`язку з закінченням відрядження ОСОБА_2 . Після відрядження, 20.08.1986 року, останній виїхав до Куби , а заявник з донькою залишились проживати в м. Києві. Як зазначив заявник, з серпня 1986 року та по дату звернення до суду остання не бачилась та не спілкувалась з ОСОБА_2 . Також в заяві зазначено, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Рішенням суду позовні вимоги було задоволено, однак рішення залишилось невиконаним. Де саме зараз знаходиться ОСОБА_2 , заявнику не відомо, по м. Києву останній зареєстрованим не числиться. Також зазначила, що визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім їй необхідно для вирішення питання щодо розірвання шлюбу. Також позивач зазначила, що на даний час Посольство Куби не надало інформації про останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_2 . До часу звернення з заявою місце перебування чоловіка ОСОБА_1 не відоме, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду з вказаною заявою.

Ухвалою суду від 03.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с .30).

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній та на наявні в матеріалах справи докази.

Представник заінтересованої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, до суду надавав заяву, у якій просив справу розглядати у відсутність їх представника та ухвалити рішення враховуючи фактичні обставини справи та відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 46).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 зазначили, що ОСОБА_2 вони не бачили з 1985 року, місце його проживання їм не відомо, зі слів заявниці вони знають, що на даний час він мешкає в США.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.051984 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 12).

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно рішення Ленінградського районнного суд м. Києва від 02.11.1989 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 ч. заробітку (а.с.14-15). В даному рішенні суду зазначено, що ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 між 5-"а" та 5-им пр-том.

Як вказує заявник з червня 1985 р. по травень 1986 року, вони разом з чоловіком та дочкою перебували в м. Гавана Республіки Куба . В травні 1986 року сім`я повернулась до м. Києва в зв`язку з закінченням відрядження ОСОБА_2 . 20.08.1986 року останній виїхав до Куби , а заявник з донькою залишились проживати в м. Києві. Як зазначив заявник, з серпня 1986 року та по дату звернення до суду остання не бачилась та не спілкувалась з ОСОБА_2 .

В силу п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

За положеннями ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Відповідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Необхідність визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявник пов`язує з необхідністю розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Ч. 2 ст. 43 ЦК України визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаною заявою ОСОБА_1 вказала, які заходи останньою вживались з метою встановлення місця знаходження свого чоловіка ОСОБА_2 .

Факт звернення її довірителя до Адресно-довідкового бюро ГУ МВД України; до посольства Республіки Куби ; до Державної прикодонної служби України за 20 днів до дня звернення до суду з даною заявою, є заходами, які вчинялися заявником (його довірителем) та на які остання посилається в своїй заяві. При цьому, доказів, які б свідчили, що заявник зверталась до поліції з заявою про зникнення (розшук) ОСОБА_2 до суду не надано.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при цьому, доказів того, що зазначені особи, можуть підтвердити факт зникнення ОСОБА_2 до суду не надано.

Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Окрім вказаного, заявником не обгрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Посилання останньої на необхідність розірвання шлюбу, суд вважає юридично не обгрунтованими, враховуючи те, що дане питання може бути вирішено в порядку, передбаченому ЦПК України, а саме п. п. 9, 10 ст. 28 ЦПК України і не потребує визнання особи безвісно відсутньою.

Інших підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявником не вказано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання заявника на те, що їй невідомо про місце проживання ОСОБА_2 , а перебування в іншій країні за невідомою адресою не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів про останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 , як і не здобуто доказів того, що місцеперебування останнього невідоме. Слід зазначити, що виїзд особи на територію іншої країни не може сам по собі свідчити про її безвісну відсутність. Не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Доказів звернення до поліції з заявою про зникнення (розшук) ОСОБА_2 та відкриття кримінального провадження з приводу його зникнення до суду не надано.

Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

На підставі ст. 43 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 19, 76-78, 81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 305, 306 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання особи безвісно відсутньою,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повнийтекст рішення виготовлено 20.11.2019 року.

Суддя Н.Д. Бабич

Присяжні Є.В. Карпенко

Яремус-Байсанова А.М.