Дата документу 18.10.2019
Справа № 334/3092/19
Провадження № 2/334/2375/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинено у травні 2009 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2010 року у справі №2-5554/2010 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Рішення про стягнення аліментів не виконується.

Спілкування відповідача з дитиною припинено, відповідач долею дитини не цікавиться, не займається його вихованням, не проявляє батьківської уваги та турботи, не піклується про стан здоров`я сина.

Позивачка вказує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться успіхами сина. Просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги.

Відповідач до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Надав заяву, в якій просить слухати справи за його відсутності.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі свідоцтвом про народження відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2010 року у справі №2-5554/2010 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 .

Згідно довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 проживає з дитиною у квартирі, де створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини. Вказана квартира знаходиться у спільній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 від 16.09.2019 року за № 01-10/2196 малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Спеціалістами відділу служби проведена бесіда з ОСОБА_3 , під час якої встановлено бажання дитини мешкати разом з матір`ю. 17.04.2019 року спеціалістами відділу служби проведена бесіда з ОСОБА_2 , під час якої було з`ясовано, що останній погоджується з позовною заявою та не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

За нормами ст.150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків.

Згідно із п.4 ст.18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов`язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань.

Дослідивши матеріали справи, в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення»

Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги (Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08. 07.2003 року , «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року).

З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.19,84,141,157,160,161,Сімейного кодексу України , ст.ст.5, 12, 77,133,141, 142, 258, 263- 265, 354-355, ЦПК України,суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Визначити місцем проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Гнатюк