Справа № 226/2461/19
Справа № 226/2461/19
Провадження № 2/226/747/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

за участю секретарів Альберті О.В., Козлової Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третіх осіб ОСОБА_3 , органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради,

відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1991 року вона є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником іншої половини будинку є її син - ОСОБА_3 . У зазначеному будинку, крім неї зареєстрована також її онука ОСОБА_4 , 1986 року народження та її правнук ОСОБА_5 , 2007 року народження, які є відповідачами у справі. Відповідачі зареєстровані у спірному будинку, але не мешкають в ньому з жовтня 2014 року, переїхавши до Республіки Білорусь. Позивач несе всі обов`язки по сплаті комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у будинку осіб. Оскільки, через реєстрацію відповідачів у належному їй будинку, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просила суд визнати ОСОБА_4 , 1986 року народження та ОСОБА_5 , 2007 року народження такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач до судового засідання не з?явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала в судове засідання заяву з проханням справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, її представник у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява, згідно з якою, вона просила справу розглянути без її участі, оскільки вони з сином ОСОБА_5 перебувають за межами України, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила визнати її такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , який у справі є третьою особою, до судового засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник третьої особи орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради до судового засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свій висновок № 033 від 18.10.2019 року, згідно з яким вважає, що незважаючи на наявність у ОСОБА_5 , 2007 року народження реєстрації місця проживання на території республіки Білорусь, з урахуванням вимог ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», йому цим не гарантується збереження права на житло, а тому заперечує проти визнання його таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 . Просив справу розглянути без участі представника органу опіки.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

15.08.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.45 год. 13.09.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

13.09.2018 на підставі ухвали суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 14.00 год. 09.10.2019 року.

У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладений на 09.30 год. 06.11.2019 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 1991 року, позивачу ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_3 у рівних частках (по 1/2 частині) належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку, крім позивача також зареєстрована її онука ОСОБА_4 , 1986 року народження та її правнук ОСОБА_5 , 2007 року народження, які є відповідачами у справі (а.с. 7, 8, 9, 10).

01 серпня 2019 року, представником координаційного комітету органів самоорганізації населення Паламарчук Т.А., за участі квартальної КК № 3, сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , складений акт, згідно з яким ОСОБА_4 , 1986 року народження та її син ОСОБА_5 , 2007 року народження, не мешкають за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 з жовтня 2014 року (а.с. 11).

Згідно з посвідкою на проживання та довідкою з місця мешкання, ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5 , 2007 року народження з 29 жовтня 2015 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , термін дії посвідки на проживання до 20.07.2022 року (а.с. 22, 23, 25, 26).

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що позивач - це її сусідка. Відповідачів також знала, це онука на правнук позивача. Зараз вони не проживають з позивачем, виїхали восени 2014 року та не поверталися. Зараз там ще з позивачем мешкає її донька з Донецька.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що позивач - це його сусідка. Відповідачів знає, мешкали раніше з позивачем. Не проживають вони з позивачем приблизно з 2014-2015 років, з того часу він більше їх не бачив. Відповідачі поїхали до Білорусі.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім`ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При з`ясуванні причин відсутності відповідача ОСОБА_4 у спірному будинку, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувалась житлом та була відсутньою, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з жовтня 2014 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Незважаючи на доведеність факту не проживання відповідачів у спірному будинку, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним житлом, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання.

Відповідно до частини першої статті 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що, діти - члени сім?ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Позивачем не надано суду доказів наявності у батьків дитини ОСОБА_5 у власності або в постійному користуванні іншого житла, крім того, в якому вони зареєстровані на постійній основі. З огляду на викладене, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування, визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою, призведе до порушення права малолітньої дитини на житло. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що реєстрація у будинку її правнука, малолітньої дитини, якимось чином перешкоджає їй користуватися даною квартирою. Отже, вимоги про позбавлення ОСОБА_5 , 2007 року народження права користування жилим приміщенням задоволенню не підлягають.

На підставі ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 200, 206, 258-259, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 до ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий, треті особи: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий, орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради, місцезнаходження: 85323, Донецька область м.Мирноград вул.Центральна, 9, , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Суддя І.В.Петунін