ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6706/19 Справа № 208/415/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів,.

В обґрунтування позовних вимог, які збільшувалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилався на те, що з 11 травня 2007 року по 12 грудня 2012 року він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, після чого вони почали проживати окремо. Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з ним. До теперішнього часу він з ОСОБА_1 не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. ОСОБА_1 не може дати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення та перешкоджає йому у вихованні дитини. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року з нього стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Оскільки дитина проживає з ним, він не вважає необхідним продовжувати стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 . На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 квітня 2015 року до повноліття дитини, на користь матері ОСОБА_1 ; стягнути аліменти з ОСОБА_1 на його користь на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, на користь батька ОСОБА_2 та стягнути судові витрати у справі.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 11 травня 2007 року по 12 грудня 2012 року вона перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, після чого вони почали проживати окремо. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ОСОБА_2 . З червня 2012 року по квітень 2014 року ОСОБА_2 взагалі не цікавився життям та здоров`я дитини, не піклувався про його духовний стан, не сплачував аліменти у добровільному порядку, не бачився з дитиною та не виявляв жодного бажання для спілкування з дитиною. У 2014 році він звернувся із позовом про визначення часу спілкування з дитиною. Рішенням виконкому та рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року встановлений графік спілкування з дитиною ОСОБА_3 , який ОСОБА_2 неодноразово порушував, а саме не повертав дитину після прогулянок. З вересня 2017 року дитина проживає із батьком ОСОБА_2 До теперішнього часу із батьком не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. ОСОБА_2 не може дати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення та перешкоджає їй у вихованні дитини. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь ОСОБА_1 , які стягуються за рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року, з часу набрання рішення законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів проводити щомісячно починаючи з 30 травня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. суму судового збору. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування Дніпровського Заводського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 29 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її зустрічний позов, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

У письмових поясненнях Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради зазначили, що враховуючи інтереси дитини, висновок органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради від 19 червня 2018 року №9-06/78, вік дити, підтримують позовні вимоги ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, з 11 травня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року (т.1 а.с.11).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.12).

Судом встановлено, між сторонами у справі склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони не мають можливості визначити постійне місце проживання дитини.

З Рішення Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради №183 від 17 грудня 2014 року Про порядок побачення ОСОБА_2 з малолітнім сином вбачається, що виконавчий комітет районної у місті ради, розглянувши заяву ОСОБА_2 , встановив, що, ОСОБА_1 , мешкає з сином окремо від батька дитини. Водночас, встановивши, що, батьки не знайшли порозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, виконавчий комітет районної у місті ради визначив порядок побачення батька з малолітнім сином наступним чином: перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі (т.1 а.с.51).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року у справі №208/3250/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 квітня 2015 року до повноліття дитини, на користь матері, ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , не чинити перешкод ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши час зустрічей ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 18.00 год. ОСОБА_4 . В решті позову відмовлено (т.1 а.с.8-10).

ОСОБА_2 працює на підприємстві ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», та отримує відповідний дохід. Стягнень на утримання інших дітей, непрацездатної дружини, батьків з ОСОБА_2 не провадиться (т.1 а.с.16-19, 24, 32 ).

Судом встановлено та з акту проживання № 2441 від 23 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним проживає без реєстрації син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року по теперішній час (т.1 а.с.21).

Як вбачається з постанови ДІМ Заводського РВ від 08 червня 2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в порушенні кримінальної справи, де остання звернулась із заявою про вжиття заходів профілактичного характеру до ОСОБА_2 , який почав вчиняти сімейні сварки відносно дружини та 05 грудня 2012 року вигнав дитину разом із дружиною на подвір`я (т.1 а.с.49).

Згідно з наданими суду висновків про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 , складені ДІМ Заводського РВ від 16 квітня 2014 року, 18 квітня 2014 року, 31 липня 2014 року, 04 січня 2015 року, 16 серпня 2015 року, 26 грудня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами на неправомірні дії ОСОБА_2 , внаслідок чого встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини (т.1 а.с.55-60).

З наданого суду висновку органу опіки та піклування від 19 червня 2018 року № 9-06//79 вбачається, що орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради дійшов висновку про доцільність визначення місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_2 (т.1 а.с.100, 101).

Згідно наданих суду характеристик з місця навчання дитини ОСОБА_5 , а саме СЗШ № 7 м. Кам`янського Дніпропетровської області за підписом директора ОСОБА_6 , класного керівника ОСОБА_7 , останній зарекомендував себе як працездатний, уважний учень, потребує контроль зі сторони дорослих, виявляє зацікавленість до навчання, на уроках уважний, домашнє завдання виконує не систематично. Також зазначено, що мати дитини на початку навчального року приходила до школи, а в ІІ семестрі мати навчанням і вихованням сина не цікавиться, класним керівником було відвідано дитину вдома під час проживання його з татом, дитина має все необхідне для навчання, батько дитини постійно підтримує телефонний зв`язок з класним керівником і цікавиться навчанням та поведінкою сина (т.1 а.с.83, 161).

04 вересня 2017 року Інспектором з ювенальної превенції сектора превенції Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Кулик І.В. 04 вересня 2017 року складений висновок за фактом звернення громадянина ОСОБА_2 із заявою про прийняття заходів його колишньої дружини ОСОБА_1 , тому як остання не віддала побутові речі та одяг дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 вирішив мешкати за місцем мешкання свого батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 відмовилась повернути речі дитини та наполягала, щоб ОСОБА_3 повернувся мешкати за її місцем мешкання, у зв`язку із чим між сторонами виник конфлікт (т.1 а.с.111).

З письмових пояснень Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Заводського району проведено бесіду з усіма членами родини щодо недопущення прав та інтересів дитини, під час відвідування вдома та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини малолітній ОСОБА_9 виявив бажання мешкати з батьком, а з матір`ю постійно спілкуватись та зустрічатись, тому як мати постійно сварить його та свариться у його присутності з членами родини (т.1 а.с.113).

Дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 12 років.

Судом першої інстанції у судовому засіданні 18 січня 2019 року було вислухано думку дитини ОСОБА_3 , який висловив бажання, що хоче проживати разом з батьком та не бажає проживати з матір`ю. (т.1 а.с.183,184).

Звернувшись до суду із зустрічними позовними вимогами, мати дитини ОСОБА_1 посилалася на те, що батько дитини ОСОБА_2 не може дати дитині ОСОБА_3 належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення та перешкоджає їй у вихованні дитини (т.1 а.с.130-136).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог.

Судом встановлено, батько дитини ОСОБА_2 працевлаштований, працює на підприємстві ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», отримує постійний дохід та характеризується позитивно за місцем роботи і проживання.

Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року проживає з батьком за місцем його реєстрації, відвідує навчальний заклад.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 12 років та у судовому засіданні він висловив своє бажання проживати разом із батьком.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано ставлення батька до дитини, який належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику батька за місцем проживання та за місцем роботи, його участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про його здоров`я, наявність достатнього заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, а також судом враховано думку самої дитини, яка повідомила про особисту прихильність до батька, бажання проживати разом із батьком та відсутність бажання проживати з матір`ю і обґрунтовано визначено місце проживання малолітньої дитини із батьком.

При цьому, також судом правильно зазначено, що це не є розлученням дитини з матір`ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.

Враховуючи викладене та те, що дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року до теперішнього часу проживає із батьком, знаходиться на утриманні батька ОСОБА_2 , суд дійшов вірного висновку про необхідність припинення стягнення з батька ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_1 , які стягуються за рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

За таких обставин, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 , та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності позовних вимог ОСОБА_2 є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матірю ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді