РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14414/16-ц

Провадження № 2/643/136/19

30.10.2019 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним, третя особа ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Пятовським Олексієм Олександровичем, який зареєстрований 02.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17.11.2016 року вона звернулась до нотаріуса з питанням укладання спадкового договору зі своїм сином. При перевірці даних щодо права власності на квартиру, нотаріус повідомив, що спірна квартира вибула з її власності згідно договору дарування квартири від 2 липня 2016 року, укладеного між нею та її дочкою ОСОБА_4 , і посвідчений нотаріусом Пятовським О.О. Проте позивач ніколи не укладала договорів дарування.

Дійсно, в липні 2016 року дочка зверталась до неї з пропозицією страхування квартири від нещасного випадку. Позивач надала згоду і на початку липня 2016 року вони пішли до страхової компанії. Дочка також повідомила, що договір страхування необхідно укласти в державній нотаріальній конторі Московського району м. Харкова, куди вони і звернулись. Нотаріус підготував договір, зміст якого їй невідомий, оскільки позивач погано бачить та повністю довіряла своїй дочці, проект договору вона не читала. Після оформлення договору вона розписалась під його текстом усвідомлюючи, що це договір страхування.

Позивач вважає, що договір дарування квартири вчинений нею під впливом обману зі сторони відповідача, що спричинило для неї тяжкі наслідки, оскільки у 80-ти річному віці вона залишилась без житла.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення відповідно до обставин, викладених у позові.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України була допитана як свідок по обставинам укладання угоди дарування спірної квартири.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає його безпідставним.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України була допитана як свідок по обставинам укладання угоди дарування спірної квартири.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.09.2017 р. (протокольно) було залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, пояснив, що він є сином позивача та рідним братом відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 р. вжиті заходи забезпечення позову і накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 р. (протокольно) задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (спірного договору) у нотаріуса.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Спір між сторонами виник з приводу договору дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_3 подарувала зазначену квартиру ОСОБА_4 02.07.2016 р.

Договір купівлі-продажу квартири укладений 02.07.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Пятковським О.О., зареєстрований в реєстрі за № 289.

Відповідно до п. 12 Договору право власності « Обдарованої » на дарунок виникає з моменту його прийняття. «Обдарована» свідчить, що вона дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 9, 14 Договору сторони стверджують, що володіють українською мовою, що дає їм можливість прочитати і правильно зрозуміти сутність цього Договору, договір прочитаний вголос та підписаний сторонами в присутності нотаріуса.

Як вбачається з п.2 Договору до укладання даного договору квартира належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1995 р.

Позивач в своєму позові стверджує, що вона уклала цей договір під впливом обману, так як її дочка ОСОБА_4 ввела її в оману щодо суті даного договору, бо вона вважала, що підписує договір страхування.

При цьому допитана в судовому засіданні 28.09.2017 р. як свідок ОСОБА_3 весь час наполягала на тому, що мета її звернення до суду - це передача спірної квартиру сину ОСОБА_5 , оскільки дочка ОСОБА_4 має трикімнатну квартиру, приватний будинок, а син нічого не має. Показання як свідок ОСОБА_3 давала плутаючись, спочатку пояснювала, що не була у нотаріуса, потім повідомила, що не пам`ятає, чи показували їй спірний договір чи не показували. Так само вона плуталася коли пояснювала причини звернення до суду та обставини за яких складався сам позов.

Після оголошення судом її позовної заяви, вона повідомила дослівно «вот так она читала, как и Вы, и я ничего не поняла», що може свідчити про те, що нотаріусом їй оголошувався зміст договору, як то зазначено у самому договорі.

Також у своїх показах вона повідомила, що спірна квартира купувалася на її ім`я зятем, і вона на даний час в ній проживає. Переселилася до цієї квартири, так як у трикімнатній квартирі по АДРЕСА_5 їй було незручно проживати разом із великою сім`єю дочки. Останній раз вона бачила дочку у листопаді 2016 року, коли вони посварилися через спірну квартиру, так як ОСОБА_4 не хотіла, щоб квартира була передана ОСОБА_5 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 перед звернення з даним позовом до суду і до укладання оспорюваного договору складала декілька заповітів.

21.02.2003 р. ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А., за яким все своє майно заповідала доньці ОСОБА_4

08.12.2015 р. ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., за яким все своє майно заповідала синові ОСОБА_5 .

Також під час розгляду справи в судовому засіданні 18.05.2017 р. представником відповідача надана заява ОСОБА_3 від 26.12.2016 р. про відмову від позову про визнання договору недійсним та закриття провадження по справі, в якій ОСОБА_3 зазначила, що вищезазначена позовна заява з`явилася у суді внаслідок шахрайських дій її сина ОСОБА_5 , який ввів її в оману і дав підписати папери, зміст яких не був їй відомий, і з цього приводу вона має намір звернутися до правоохоронних органів.

18.05.2018 р. через канцелярію суду подана ксерокопія заяви ОСОБА_3 , в якій вона зазначає, що зі слів її представника їй стало відомо, що у цивільній справі міститься її заява від 25.12.2017 р. про закриття провадження по справі, але вона такої заяви ніколи не складала і до суду не направляла. 03.12.2017 р. ОСОБА_4 дійсно просила підписати її якийсь друкований текст, але його зміст їй не роз`яснювався, і з текстом вона не ознайомлювалася, в зв`язку з чим, просить залишити заяву від 26.12.2017 р. без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що саме він повідомив позивача про подання представником відповідача такої заяви до суду, на що ОСОБА_3 пояснила йому, що вона підписала папери, але які саме папери підписувала вона не знала. Після чого він рекомендував їй написати заяву про відкликання заяви від 26.12.2016 р.

Такі непослідовні дії позивача викликають сумніви у достовірності її показів щодо обставин укладання договору, а саме, посилання на введення її в оману відповідачем.

Відповідач ОСОБА_4 як свідок в суді показала, що спірна квартира по АДРЕСА_1 була придбана її чоловіком у серпні 1995 року та оформлена на її мати , так як до цього часу вони разом проживали у трикімнатній квартирі АДРЕСА_5 , де були всі зареєстровані, у тому числі і брат. При цьому, між нею та ОСОБА_3 ще задовго до укладання договору дарування була домовленість про те, що у подальшому квартира буде переоформлена на її ім`я. В 2003 році мати склала на її ім`я заповіт на спірну квартиру. Після того як вони придбали квартиру і оформили її на ім`я матері, то приїхав брат з цивільною дружиною, щоб вирішити питання по розділу квартири по АДРЕСА_5 . Вони передали йому гроші у розмірі 2000 доларів за його частину у даній квартирі, а він обіцяв знятись з реєстрації, але так цього і не зробив та пішов жити до своєї цивільної дружини. Через деякий час брат почав знову просити гроші за спірну квартиру, але вони йому відмовили. Після чого брат поїхав до матері та почав розповідати відносно неї неправдиві речі, у зв`язку із чим мати склала другий заповіт на ім`я брата на спірну квартиру. Після чого вони з дітьми поїхали до матері та розповіли їй про те, що брат не правий, на що мати повідомила про те, що невідомий чоловік її кудись возив та вона підписувала документи, зміст яких вона не знає. Зі слів матері вона зрозуміла, що насправді мати усвідомлювала свої дії та вводить її в оману. Після чого вони з матір`ю склали договір дарування на її ім`я на спірну квартиру. Зазначений договір мати підписувала добровільно, нотаріус два рази повідомила її, про те, що тепер вона не є власником спірної квартири. Через декілька днів вона отримала позовну заяву. Після чого вона знову поїхала до матері, мати повідомила, що вона не знає яку саме позовну заяву підписувала. У зв`язку із чим, вони разом із матір`ю поїхали до адвоката, щоб підготувати документи для відмови від позову. На наступний день вона знову поїхала до матері, мати вийшла до неї з братом та невідомими чоловіками. Після чого брат почав кидатись на неї в бійку, при цьому невідомі чоловіки все це знімали на відео. Через деякий час зазначене відео було викладено у мережі інтернет та розіслано всім її знайомим з надписом «Як похилу жінку намагаються помістити у будинок людей похилого віку».

За клопотанням відповідача були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які в суді підтвердили той факт, що спірна квартира придбавалася ОСОБА_9 (чоловіком відповідача) після повернення з Півдня, де він працював і заробляв значні кошти, а оформлювалася на мати відповідача з метою її відселення для окремого проживання, але з умовою подальшого переоформлення даної квартири на відповідача ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 також повідомила, що зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що ОСОБА_3 вирішила переоформити квартиру на дочку і це було добровільне рішення.

Свідок ОСОБА_4 повідомив також, що він був присутнім у нотаріуса при укладанні та підписанні договору дарування і нотаріус роз`яснювала, що це договір дарування, а за два тижні до укладання договору він їздив із ОСОБА_3 для виготовлення технічного паспорту на квартиру з метою подальшого укладання договору дарування.

Досліджені в суді докази не дають суду можливості без сумніву прийти до висновку, що позивач ОСОБА_3 при укладанні договору дарування 02.07.2016 р. була введена в оману відповідачем ОСОБА_4 щодо природи правочину і що вона не мала наміру укласти саме договір дарування квартири.

Єдиний доказ, який позивач надала суду на підтвердження своїх вимог, це її покази як свідка, але даний доказ не є достатнім та безперечним, враховуючи непослідовність та суперечливість її показів та дій.

Той факт, що позивач ОСОБА_3 продовжує проживати у спірній квартирі після укладання договору, не передала ключі від квартири відповідачу, сплачує комунальні послуги не може сам по собі свідчити про відсутність наміру сторін саме на укладання договору дарування, так як ті відносини, які існують між сторонами, а саме, родинний зв`язок, домовленості при покупці квартирі і поселені в ній позивача, можуть свідчити, у том числі, і про намір відповідача не позбавляти позивача права на проживання у спірній квартирі після укладання договору.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не надала достатніх та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, в зв`язку з чим, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263- 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Суддя Я.М.Горбунова