15.11.2019Справа № 337/1493/19
Провадження № 2/337/1402/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.
за участю секретаря Побережної О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення судового збору,
Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.
В заяві вказала, що з 12.11.2015 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини з відповідачем припинені, у теперішній час вони сумісне господарство не ведуть, сумісно не проживають. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій сумі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути судовий збір.
Ухвалою суду від 23.05.2019 року, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом, призначено підготовче судове засідання на 24.06.2019 року.
Ухвалою суду 24.06.2019 року, провадження по справі зупинено для допиту Корабельним районним судом м.Миколаїва відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 07.10.2019 року провадження по справі відновлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з поверненням судового доручення без виконання.
Ухвалою суду від 22.10.2019 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.
Як вбачається з довідки департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.05.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29), саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи.
Рекомендована кореспонденція відповідачем не отримана та вона повернута суду з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням строку зберігання» (а.с. 45).
Про розгляд справи у Хортицькому районному суді м.Запоріжжя ОСОБА_2 був обізнаний оскільки він отримав виклик до суду, позовну заяву з додатками, копії ухвал по справі, що підтверджується підписом у поштовому повідомленні (а.с. 65).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими частковому задоволенню виходячи з наступного.
Стаття 68 Конституції України зобов`язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 12.11.2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 26).
За змістом ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Оскільки подружжя шлюбні відносини припинили, сторони не ведуть сумісного господарства, позивачка не бажає зберегти шлюб та сім`ю, відповідач проти розірвання шлюбу заперечень не надав, тому суд вважає за можливе позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, шлюб розірвати, що не протиречить ст.110, 112 СК України.
Крім того, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , згідно якого її батьками записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.25).
На утримання неповнолітньої дитини відповідач матеріальної допомоги не надає.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався.
Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Також суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).
Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини.
Позивачка просить стягнути аліменти у твердій сумі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ст.184 СК України суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі.
Відповідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.
Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи вищевказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду, визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі 1000 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 19.04.2019 року, а тому саме з цього часу аліменти підлягають стягненню, як просить позивачка. Проти стягнення аліментів на утримання дитини відповідач заперечень не надав.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення аліментів необхідно відмовити.
Згідно зі ст.430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Щодо стягнення з відповідача судового збору на користь позивачки судом встановлено.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо позовна заява містить кілька самостійних позовних вимог, кожна з них є об`єктом справляння судового збору.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. При зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за позовні вимоги про розірвання шлюбу, за позовні вимоги про стягнення аліментів позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Доказів звільнення від сплати судового збору відповідач суду не надав.
Керуючись ст. 110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України; ст. 141, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 12 листопада 2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 541.
Залишити ОСОБА_1 прізвище - « ОСОБА_1 ».
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19.04.2019 року і до повноліття дитини.
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя: Г.Є.Гнатик