Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2019 Справа №607/10937/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря Білецької Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд дітей за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, а саме до країн, які підписали Шенгенську угоду у супроводі батька ОСОБА_1 , без згоди матері ОСОБА_2 , у період з 25 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. У даному шлюбі в них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний момент діти проживають з матір`ю. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року з нього на утримання дітей стягуються аліменти, які ним сплачуються щомісячно, вчасно і у повному обсязі. У період з травня по вересень 2020 року він має намір поїхати із синами на відпочинок та оздоровлення за межі України, проте відповідач на його неодноразові прохання відмовляється надати нотаріальний дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон. З цих підстав позивач змушений звертатися до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди матері.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного вирішення справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття її в судове засідання суд не повідомила. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує сторона позивача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з частиною 2 статті 247, статті 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року у справі №607/7849/14-ц шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 30 квітня 2003 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 виданого Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 03 жовтня 2008 року.

На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 червня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

27 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод щодо виховання дітей та встановлення графіку побачення з дітьми, в якій зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, не дає дозвіл на поїздку з дітьми на відпочинок чим перешкоджає йому належним чином здійснювати його батьківські права та обов`язки, щодо виховання їх дітей.

27 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 також звернувся із заявою до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про перевірку витрат аліментів матір`ю дітей ОСОБА_2

Вказані заяви надсилалися на адресу Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради (б-р Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль), що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27 квітня 2019 року, накладною «Укрпошти» №977 від 27 квітня 2019 року, квитанцією «Укрпошти» про пересилання відправлення №55 від 27 квітня 2019 року.

Станом на день розгляду справи спір, щодо порядку участі сторін у вихованні дітей у позасудовому порядку не вирішений.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу вимог частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно частини 1 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до пп.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №152 від 07 травня 2014 року, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

У п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що бажання позивача ОСОБА_1 отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, без згоди та супроводу матері дитини, повністю узгоджується з правами та обов`язками, покладеними на батька Сімейним кодексом України, провадиться в інтересах дітей, з метою забезпечення гармонійних умов життя дітей, натомість за встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин, судом встановлено, що відмова відповідача ОСОБА_2 надати дозвіл на виїзд дітей з України за кордон є необґрунтованою та можливості врегулювати спір в досудовому порядку не вбачається за можливе, що зумовило потребу позивача звернутися до суду за захистом його порушених прав.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів та потреб дітей щодо відпочинку та оздоровлення, суд маючи можливість виносити рішення на конкретно визначений в часі виїзд дитини без згоди одного із батьків, не позбавленого батьківських прав з зазначенням конкретного місця слідування дитини та строку, на який дитина буде знаходитися за кордоном, прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, шляхом встановлення чітко визначеного терміну перебування дітей за кордоном та надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України строком два тижні до країн, які підписали Шенгенську угоду дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу матері дітей ОСОБА_2 у період з 25 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд дітей за межі України - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України, а саме до країн, які підписали Шенгенську угоду у супроводі батька ОСОБА_1 , без згоди матері ОСОБА_2 , строком на два тижні у період з 25 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, місце знаходження: б-р Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак