Провадження № 2/161/2841/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_3 також належить 1/2 частина вказаного домогосподарства. Через непорозуміння та конфлікти з відповідачем та його сім`єю вона зверталась до суду про поділ будинку в натурі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року затверджено мирову угоду, якою вони узгодили поділ житлового будинку та виділ в натурі часток кожного з співвласників. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року її було зобов`язано надати відповідачу частину землі для будівництва веранди-входу до його половини хати. Позивач зазначає, що понад 2 роки тому відповідач побудував веранду, провів туди всі комунікації, однак продовжує користуватися її частиною помешкання. В належній їй частині будинку знаходиться багато речей відповідача, він та його сім`я ходять до будинку через її вхід. Також вказує, що відповідач з сім`єю роблять її життя нестерпним, застосовують до неї насильство, завдають побоїв, систематично жорстоко поводяться з нею, всіляко принижують. Зокрема відповідач дуже сильно побив її 29 квітня 2019 року. Вказує, що відповідач зруйнував дах над її половиною хати, внаслідок чого в будинку відпадає штукатурка від стелі. Вже понад 3 роки вона не користується електроенергією, оскільки відповідач не може встановити ціну, яка буде пропорційною до використаною нею електричною енергією. Житлові умови, в яких вона перебуває, не пристосовані для життя людей в зимовий період. Відповідач відмовляється виплатити їй грошову компенсацію в обмін на її частину будинку, відповідно вона не має можливості купити окреме житло. На думку позивача, вищенаведені обставини свідчать про неможливість її спільного проживання з відповідачем та його сім`єю.

На підставі наведеного позивач просить зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення його з її частини будинку. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він позов не визнає, оскільки вважає заявлені позивачем вимоги надуманими та безпідставними. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року затверджено мирову угоду, яка укладена між ним та позивачем. Вказаною мировою угодою сторони узгодили поділ житлового будинку та виділ в натурі кожному із співвласників частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаною ухвалою ОСОБА_1 зобов`язана була надати дозвіл на проведення ним добудови входу та на підключення будинкових мереж водопостачання, газопостачання, електропостачання з подальшим встановленням окремих лічильників. Відповідач зазначає, що він здійснив добудову входу в свою частину будинку, однак позивач не надає згоди на підключення до комунікацій, внаслідок чого він позбавлений можливості у встановленому законом порядку підключити будинкові мережі та користуватися добудовою. Він зі своєю сім`ю змушений користуватися для проживання літньою кухнею. Через невиконання позивачем мирової угоди саме він та його сім`я потерпають від недобросусідської поведінки ОСОБА_1 , адже змушені проживати у літній кухні, хоча мають у власності дві житлові кімнати в будинку. При цьому відповідач вказує, що ані він, ані члени його сім`ї не претендують на користування житлом, яке належить позивачу, ніхто з них не порушує право власності позивача та не чинять їй жодних перешкод в користуванні власністю. Твердження позивача про завдання їй тілесних ушкодження відповідач вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. На підставі наведено відповідач просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 пояснила, що 2 роки тому вона надала відповідачу землю, на якій він добудував велику за площею веранду, де є гараж, кухня, кладова, ванна кімната. При цьому вони домовлялись, що після того як він зробить вказану добудову, то поверне їй в користування літню кухню, яка опалюється дровами. Вважає, що замість землі, яку вона віддала відповідачу під будівництво, він повинен повернути їй літню кухню, бо вона хоче палити дровами, а не газом. За версією позивача, відповідач з сім`єю насправді не проживають у літній кухні, вони там лише готують їсти, а проживають у будинку, де в них є дві великі кімнати. На її думку, відповідач спеціально затягує проведення будинкових мереж в добудові. Відповідач та його сім`я порушують її права, оскільки систематично наносять їй побої, зокрема, дружина відповідача сильно штовхнула її, внаслідок чого вона впала на цементну підлогу і вдарилась плечима.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позові, який просила задовольнити в повному обсязі, додатково пояснила, що вона хоче аби відповідач і його дружина не били її та не користувались її частиною спірного домоволодіння.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила в повному обсязі з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд встановив, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За умовами вказаної мирової угоди сторони, будучи співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , дійшли згоди щодо поділу житлового будинку та виділу в натурі кожному з них відповідної частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння.

Так, ОСОБА_1 належить на праві власності частина житлового будинку з господарськими спорудами, а саме: кухня 1-1 площею 14.9 м.кв., кімната 1-2 площею 13.9 м.кв., коридор 2-1 площею 9.5 м.кв., коридор 2-6 площею 7.0 м.кв., кладовка 2-2 площею 4.6 м.кв., кладовка 2-3 площею 5.1 м.кв., кімната 2-4 площею 14.3 м.кв., погріб «а/п» площею 7.2 м.кв., сходи «а/сх.» площею 3.2 м.кв., гараж «Б1» площею 17 м.кв., сарай «б» площею 3.6 м.кв., сарай «Д-1» площею 4 м.кв.

ОСОБА_3 - частина будинку та господарських споруд, а саме: кімната 1-3 площею 19.5 м.кв., кімната 2-5 площею 30.1 м.кв., літня кухня «Б» площею 17 м.кв., сарай «Б2» площею 17 м.кв., сарай «В-1» площею 10 м.кв., погріб «в/п» площею 16.7 м.кв., вбиральня «Г».

Крім того, сторони погодились на варіант поділу з відхиленням від ідеальних часток, а тому вказаною вище ухвалою суду про визнання мирової угоди ОСОБА_1 надає дозвіл ОСОБА_3 на підключення до будинкових мереж водопостачання, газопостачання, електропостачання, з подальшим встановленням окремих лічильників; ОСОБА_1 надає дозвіл ОСОБА_3 на проведення добудови входу, веранди тощо до житлової квартири, в межах, які виділяються у особисту приватну власність відповідача; ОСОБА_3 проводить зазначені добудови протягом 6 місяців з моменту затвердження судом Мирової угоди (а.с.8-9).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення відповідача з її частини будинку.

За змістом ч. 3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач проживає, в тій частині будинку, яка їй належить, або іншим чином займає частину її житла. Зазначаючи в позовній заяві про наявність речей відповідача в її помешканні, позивач не змогла вказати які саме речі відповідача там знаходяться.

Натомість в матеріалах справи міститься акт Княгининівської сільської ради Луцького району №2153 від 05 серпня 2019 року про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За змістом вказаного акту відповідач проживає в літній кухні, оскільки в здійсненій ним добудові до житлового будинку немає води, світла.

В ході розгляду справи було встановлено, що в належній позивачу частині будинку знаходиться спільний лічильник, яким також користується відповідач. Необхідність заходити в частину будинку, що належить позивачу обумовлена потребою зняття показників з лічильника.

Щодо наявності речей відповідача в частині будинку, що належить позивачу, то ця обставина не знайшла свого підтвердження в суді.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що підстав для виселення відповідача з житла ОСОБА_1 немає, оскільки встановлено, що відповідач не проживає в помешканні позивача, не зберігає там своїх речей та не чинить їй перешкод в користуванні своїм житлом. Доказів того, що в позивача дійсно існують перешкоди в доступі, користуванні чи розпорядженні своєю власністю з вини відповідача суду не надано.

В позовній заяві та під час судового розгляду справи позивач неодноразово зазначала підставою звернення до суду ту обставину, що відповідач та його дружина застосовують до неї насильство психологічного та фізичного характеру. Однак суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки такі обставини не знайшли свого документального підтвердження та ґрунтуються виключно на поясненнях позивача. При цьому суд позбавлений можливості перевіряти підставність заяв позивача про застосування до неї насильства відповідачем, оскільки встановлення вказаних обставин виходить за межі компетенції суду при розгляді цієї справи. В контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що наявність неприязних, конфліктних стосунків між сторонами не може бути підставою для виселення відповідача. Суд звертає увагу позивача на те, що організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З врахуванням неприязних стосунків і конфліктів, які виникають між позивачем і відповідачем та членами його сім`ї, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 , яка є дружиною відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведені позивачем в позовній заяві та відповіді на відзив інші обставини її взаємовідносин з відповідачем не відносяться до предмета спору в цій справі та не спростовують висновків суду.

З врахуванням наведеного, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися її власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту рішення 08 листопада 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк