КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №361/7492/16-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7462/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2018 року (суддя Селезньова Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та купівлі-продажу нежилого приміщення, визнання права власності на нежиле приміщення, витребування майна з чужого володіння,

встановила:

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору № 1808001/000-КФІ/14 та договору іпотеки, укладених 18 серпня 2014 року між ним та ТОВ «Каса народної допомоги»; договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного 20 грудня 2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнання за ним права власності на нежиле приміщення №№1,2,3,4,5,6, загальною площею 76,7 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 а; витребування вказаного нежилого приміщення та стягнення судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 7 березня 2008 року на праві власності належало вказане нежиле приміщення.

18 серпня 2014р. між ним та ТОВ «Каса народної допомоги» був укладений кредитний договір № 1808001/000-КФІ/14, у забезпечення виконання зобов`язань за яким був укладений договір іпотеки.

Позивач стверджував, що при укладенні кредитного договору відповідач ТОВ «Каса народної допомоги» приховав повну інформацію про кінцеву сукупну вартість кредиту, не зазначив реальний відсоток по кредиту, чим ввів його в оману, встановив дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки із застосуванням формули зі змінними величинами, умови стосовно застосування коефіцієнта валютного ризику, поклавши всі валютні ризики на нього. У зв`язку із чим просив визнати кредитний договір недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст кредитного договору суперечить вимогам ч. 1 ст.

1054, ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України та ч. 4, 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Договір іпотеки позивач просив визнати недійсним на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України, оскільки він укладений на забезпечення кредитного договору № 1808001/000-КФІ/14 від 18 серпня 2014 року.

Крім того позивач зазначав, що 17 листопада 2016р. між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_2 був укладений договір № 1808001/000-КФІ/14/КЗ купівлі-продажу заставної, за яким ОСОБА_2 набув право вимоги іпотекодержателя на спірне нежиле приміщення. 20 грудня 2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення, проте, у порушення вимог статей 35, 38 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 не направив йому письмової вимоги про усунення порушення та письмового повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, тому на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України даний договір має бути визнаний недійсним.

Позивач вважає, що оскільки він не був повідомлений про намір іпотекодержателя продати належне йому нежиле приміщення, майно вибуло із його володіння незаконно, не з його волі, іншим шляхом та набуте у власність ОСОБА_3 без відповідної правової підстави, тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно ним заволоділа.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, так як іпотекодержатель не є власником і не може продавати майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а звернення стягнення на майно шляхом укладення договору купівлі-продажу можливе лише на підставі рішення суду.

Також позивач вважає, що суд не врахував, що ТОВ «Каса народної допомоги» не зареєструвало право власності на спірне нежиле приміщення, а тому не мало права продавати майно, яке належало позивачу.

Крім того, позивач стверджує, що суд прийшов до помилкового висновку, що підписанням заставної він надав згоду на розпорядження майном, в тому числі і продаж заставного майна, оскільки підписанням договору іпотеки і заставної він лише погодився із забезпеченням договору кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи її доводи безпідставними та необґрунтованими.

Інші учасники справи правом надання відзиву не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника - адвоката Якубова Я.Е., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представників відповідачів - адвокатів Єгорова О.Ф. та Дмитрієва С.О., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 серпня 2014 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1808001/000-КФІ/14, за умовами якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальнику грошові кошти у розмірі 130 000грн на розвиток підприємницької діяльності,

а позичальник зобов`язався їх повернути до 18 серпня 2015 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 48% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 серпня 2014 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення № 1, 2, 3, 4, 4, 5, 6, розташоване в житловому будинку АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 7 березня 2008 року.

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В.

Відповідно до пункту 9.1. договору іпотеки ОСОБА_1 оформив заставну серії АА № 000319 від 18.08.2014 р.

Згідно п. 9.2 договору іпотеки оригінал заставної передається іпотекодавцем іпотекодержателю після державної реєстрації іпотеки, та проставлення державним реєстратором прав на нерухоме майно на оригіналі заставній встановленого зразка.

Заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту. Наступний власник заставної набуває всі права іпотекодержателя (нового кредитора) за основним договором, яким обумовлене основне зобов`язання, та за цим договором, а права попереднього власника заставної, як іпотекодержателя (первісного кредитора) припиняються (пункт 9.3 договору).

17 листопада 2016 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу заставної, за умовами якого продавець шляхом здійснення передавального напису (індосаменту) передав у власність покупця заставну серії АА № 000319 від 18.08.2014 р. та право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, які були укладені з ОСОБА_1

Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

Цього ж дня на заставній був вчинений передавальний напис.

20 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. видане свідоцтво, згідно якого вона 17 листопада 2016 року передала ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 про укладення ним договору купівлі-продажу заставної та набуття права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, тому він просить повернути борг у сумі 191 643,48грн, який складається із заборгованості за кредитом у сумі 129 892,70грн, за процентами у сумі 51 750,78грн та штрафом за прострочення сплати заборгованості за кредитом у розмірі 10 000грн, протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги про повернення боргу. У випадку неповернення боргу він буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку на підставі виконавчого напису або зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, згідно ст.37 Закону «Про іпотеку», або продати предмет іпотеки згідно ст.38 Закону «Про іпотеку».

Також приватний нотаріус посвідчила, що заява була передана через представника ТОВ «Нова пошта» послугою «Доставка особисто в руки», згідно експрес-накладної № 1312. Відповідь у встановлений строк від ОСОБА_1 не надійшла.

20 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 1, 2, 3, 4, 4, 5, 6, яке розташоване в житловому будинку АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та доведеності, що ОСОБА_1 отримав вимогу ОСОБА_2 про

погашення заборгованості, протягом 30 днів з моменту отримання вимоги відповіді не надав, тому ОСОБА_2 мав правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки від 18 серпня 2014 року, томі відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотекодержатель не є власником предмета іпотеки, а тому не може його продавати, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу можливе лише на підставі рішення суду, є безпідставними, так як суперечать нормам матеріального права.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони договору іпотеки від 18 серпня 2014 року погодили іпотечне застереження.

Пунктами 5.1, 5.2 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у договорі іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору.

Пункт 6 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (пункт 6.2.), так і шляхом набуття права продажу від свого імені предмету іпотеки

будь-якій особі - покупцеві (пункт 6.3.).

У пункті 6.3.1. договору сторони визначили, що правовою підставою для укладення іпотекодержателем договору купівлі - продажу предмету іпотеки з будь-якою особою - покупцем від свого імені є дане застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог за своїми правовими наслідками та передбачає набуття іпотекодержателем права на укладення такого договору купівлі - продажу від свого імені та задоволення зобов`язань за основним договором за рахунок проданого майна. Договір купівлі - продажу предмету іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Отже, сторони договору іпотеки погодили позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, що спростовує доводи позивача про відсутність такої домовленості та здійснення такого звернення тільки на підставі рішення суду.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про дотримання ОСОБА_2 процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, яка передбачена нормами Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки від 18 серпня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки

Відповідно до 6.4 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником (іпотекодавцем) умов основного договору, в тому числі, у випадку одноразового чи неодноразових прострочень боржником (іпотекодавцем) сплати та/або неповернення кредиту іпотекодержателю, порушення будь-яких інших умов основного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається: стислий зміст порушених зобов`язань; вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Згідно п.6.6 договору іпотеки вимога про усунення порушень надсилається поштою рекомендованим листом. Письмова вимога направляється за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства (пункт 6.7. договору).

З матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус Гембарська С.І. видала 20 грудня 2016 року свідоцтво про направлення ОСОБА_1 вимоги ОСОБА_2 про

виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка була передана 17 листопада 2016 року через представника ТОВ «Нова пошта».

Разом з цим, вказане свідоцтво не містить відмітки про отримання вимоги ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції сторонами були надані копії експрес-накладної № 1312 від 17 листопада 2016 року, згідно яких неможливо встановити особу, якій була вручена направлена вимога (с.с.240 т.1, с.с. 17 т.2).

Крім того, з вказаних експрес-накладних вбачається, що номер телефону одержувача поштового відправлення, не належить ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 265 ЦПК України оцінки вказаним доказам не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку, що ОСОБА_2 були дотримані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки про направлення іпотекодавцю вимоги про повернення заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак, ОСОБА_2 не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Під час апеляційного розгляду представником ОСОБА_2 не було надано суду доказів, що зазначений у експрес-накладній номер телефону належить ОСОБА_1 , а представник ТОВ «Каса народної допомоги» підтвердив, що у всіх документах, які були передані ОСОБА_2 , був зазначений номер телефону, який містить у матеріалах справи.

Також під час апеляційного розгляду суду була надана копія експрес-накладної, на підставі якої приватним нотаріусом Гембарською С.І. було видано свідоцтво від 20 грудня 2016 року.

З вказаної накладної вбачається, що лист доставлявся не за місцем проживання ОСОБА_1 , а за місцем розташування спірних нежилих приміщень (Кирпоноса,7-а), і вручений був невідомій особі, так як накладна не містить прізвища особи, яка отримала лист, та її паспортні дані, а також дату вручення.

Під час апеляційного розгляду позивач ОСОБА_1 заперечив, що наявний у експрес-накладній підпис належить йому.

Отже, колегія суддів вважає, що належних доказів виконання ОСОБА_2 вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки (пункту 6), суду надано не було, а відтак останній не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і шляхом укладення договору купівлі-продажу від свого імені з будь-яким покупцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 та 2 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, який він уклав 20 грудня 2016 року з ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного 20 грудня 2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Оскільки судом першої інстанції в частині вирішення зазначених позовних вимог неправильно застосовані норми ст. 35 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про визнання недійсним вказаного договору.

Разом з цим, вимоги про витребування майна із володіння ОСОБА_3 та визнання за позивачем права власності на спірне нежилі приміщення, задоволення не підлягають, оскільки під час апеляційного розгляду було встановлено, що 7 грудня 2018 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу нежилих приміщень з ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. (с.с.195 т.3).

Отже, на час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_3 не є власником спірних нежилих приміщень, тому вони не можуть бути у неї витребувані. Новий власник спірних нежилих приміщень не брав участі у розгляді даної справи, а відтак зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи у зазначеній частині, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2018

року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного 20 грудня 2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення №№1,2,3,4,5,6, загальною площею 76,7 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 а, укладеного 20 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк