Справа № 214/7911/19
2-н/214/1507/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина та повнолітнього сина, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 21 жовтня 2019 року, в якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на її користь аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до повноліття сина ОСОБА_3 і до закінчення навчання / досягнення 23 річного віку ОСОБА_4

04.11.2019 року на адресу суду в порядку ч.5 ст.165 ЦПК України надійшла відповідь з адресно-довідкового органу про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Як визначено ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину 1/4, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Аналізом процесуальних норм діючого цивільного процесуального законодавства в їх взаємозв`язку суд приходить до висновку про можливість пред`явлення в наказному провадженні вимоги про стягнення аліментів лише на утримання дітей, тобто до їх повноліття.

Суд зауважує, що положеннями ст.161 ЦПК України передбачено виключний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, до цього переліку не включено.

Відповідно до ч.3 ст.165 ЦПК України, у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Так, в заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 заявлено одночасно вимогу про стягнення аліментів як на неповнолітнього сина, так і повнолітнього сина, що продовжує навчання в єдино визначеній частці від доходу (заробітку) боржника 1/3, тобто по 1/6 на кожного сина меншому розмірі, аніж передбачено п.1 ч.1 с.161 ЦПК України. Вказана норма не містить приписів щодо можливості відступлення від зафіксованого в ній розміру аліментів при вирішенні вимог в наказному провадженні.

Суд зауважує, що наказне провадження є спрощеним видом цивільного судочинства, яке призначене для розгляду справ, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. При цьому в рамках даної справи суд явно вбачає між сторонами наявність спору, який підлягає вирішенню в рамках позовного провадження.

Приписами п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Оскільки положеннями ст.161 ЦПК України визначено виключний перелік вимог, які особа вправі заявляти в наказному провадженні, в той час як вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому ОСОБА_1 розмірі не відповідає вимозі, передбаченій ст.161 ЦПК України, а вимога про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, серед вимог, визначених ст.161 ЦПК України не передбачена, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Позаяк, суд звертає увагу заявниці, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, що, в свою чергу, не позбавляє її права на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина відповідно до ст.161 ЦПК України в наказному провадженні або в позовному, а на повнолітнього сина виключно в порядку позовного (спрощеного) провадження.

Керуючись ст.ст.13, 19, 160, 161, 165, 166, 352, 353, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина та повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

Суддя Прасолов В.М.