Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/22080/16-ц

провадження № 61-12256св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Мережко М. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.» (далі - АТ «CGM Czech a.s.») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що у 2009 році Чеське підприємство АТ «Ставбі», яке в подальшому було перейменоване на АТ «CGM Czech a.s.», інвестувало кошти у будівництво квартир в будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі у будівництво квартири АДРЕСА_4 . Вказана квартира була збудована, а право власності зареєстроване за позивачем 22 липня 2013 року. 13 жовтня 2014 року була розпочата процедура банкрутства АТ «CGM Czech a.s.» і Крайовий суд м. Градець-Кралове своєю постановою від 15 жовтня 2014 року призначив арбітражного керуючого ОСОБА_9, який був єдиною особою, що із часу винесення постанови мала право розпоряджатися майном товариства під час процедури банкрутства. Наприкінці 2014 року арбітражному керуючому стало відомо, що 31 жовтня 2014 року спірна квартира АДРЕСА_4 була продана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П., укладеним від імені товариства ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності від 01 липня 2014 року. В подальшому право власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 29 грудня 2015 року набув ОСОБА_5 .

Позивач вказує, що ОСОБА_6 не мав права укладати договір щодо відчуження квартири, оскільки не був уповноважений на це. Зокрема, директори товариства, підписи яких містяться у довіреності, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечують факт її видачі і стверджують про її підроблення, а державною поштою Чеської Республіки заперечується підпис уповноваженої працівниці пошти, яка нібито посвідчила довіреність, та факт реєстрації даної довіреності. Окрім того, ОСОБА_6 не мав повноважень на укладення договору купівлі-продажу, бо на той момент вже діяв мораторій на відчуження будь-якого майна товариства, накладений постановою Крайового суду м. Градець-Кралове від 15 жовтня 2014 року, а лист від імені ОСОБА_9 про те, що квартира не підпадає під конкурсне провадження в процедурі банкрутства, є підробленим, як і довідка про балансову вартість квартири. Оскільки ОСОБА_6 при укладенні оспорюваного правочину діяв на підставі підробленої довіреності і не мав необхідних повноважень та дієздатності, то договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний недійсним на підставі статті 203 ЦК України, бо був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи всупереч її волі, внаслідок злочинних дій представника.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений 31 жовтня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та ОСОБА_2 , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру, скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вказану квартиру (індексний номер 27669196 від 29 грудня 2015 року) та витребувати із володіння ОСОБА_5 у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову АТ «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири вчинено від імені товариства його представником ОСОБА_6 у межах повноважень, на підставі належної довіреності і за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів її недійсності, як і за відсутності належних доказів вчинення договору під час процедури банкрутства товариства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ «CGM Czech a.s.» задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року скасовано і ухвалено нове, яким позов АТ «CGM Czech a.s.» задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений 31 жовтня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та ОСОБА_2

Скасовано рішення про державну реєстрацію - індексний номер 27669196 від 29 грудня 2015 року за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_4 , здійснену на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 225, виданого 29 грудня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак О. В.

Витребувано із володіння ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , у власність АТ«CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_4 .

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що договір купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2014 року є недійсним, оскільки він був укладений ОСОБА_6 від імені позивача без відповідних повноважень та, як наслідок, без вільного волевиявлення позивача на його укладення. Крім того, на час укладення договору діяв мораторій на продаж майна підприємства.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

У липні 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

30 липня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника АТ «CGM Czech a.s.» - Савченко В. С. надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якому представник позивача просив суд касаційну скаргу представника відповідача відхилити, оскаржуване судове рішення апеляційного суду залишити без змін.

14 серпня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника АТ «CGM Czech a.s.» - Савченко В. С. надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому представник позивача просив суд касаційну скаргу представника відповідача відхилити, оскаржуване судове рішення апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року .

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно досвідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 березня 2013 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, АТ «CGM Czech a.s.» було власником квартири АДРЕСА_4 .

31 жовтня 2014 року між АТ«CGM Czech a.s.» в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 і відповідачем ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого товариство відчужило у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 113,4 кв.м, житловою площею 62,8 кв.м. Продаж квартири вчинено за 220 291,41 грн, що становить 17 010,00 доларів США згідно встановленого Національним банком України курсу долара США, до гривні на день продажу майна.

29 грудня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 спірну квартиру АДРЕСА_4 . Право власності ОСОБА_5 на квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку.

Рішенням районного суду міста Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, встановлений факт відсутності повноважень у ОСОБА_6 на укладення спірного договору, оскільки довіреність від 01 липня 2014 pоку ніколи не видавалася повноважними особами товариства, була підроблена та є фіктивною.

Згідно з висновком технічного та почеркознавчого дослідження підписи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на довіреності від 01 липня 2014 року та від 19 лютого 2014 року були виконані не рукописним способом, а отримані з одного й того ж підпису за допомогою технічних засобів (монтажу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Стребкової Н. В. від 01 березня 2019 року № 112/01-16 спадкоємцем померлого, який прийняв спадщину за заповітом, є ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом врегульовані Законом України «Про міжнародне приватне право».

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон) підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення особи має бути обов`язкова, особа має бажати настання правових наслідків за укладеним договором, набувати права та обов`язки, що витікають із умов договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї особи.

Згідно із приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 , укладаючи 31 жовтня 2014 року від імені АТ «CGM Czech a.s.» договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 з ОСОБА_2 , не був уповноваженою особою позивача на укладення зазначеного договору у зв`язку з тим, що довіреність, на підставі якої він діяв, ніколи не видавалася повноважними особами товариства, була підроблена та є фіктивною, що встановлено рішенням Районного суду міста Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 pоку, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 pоку. При цьому апеляційний суд правильно визначив юридичну природу вказаного рішення іноземного суду, врахувавши його при вирішенні спору.

Судом встановлено, що зазначене судове рішення завірено належним чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року надане чеською мовою містить необхідні реквізити, а саме підпис посадової особи та печатку суду. Також позивачем надано суду переклад цього рішення на українську мову, виконаний перекладачем Чернишовим Д.П. , який зазначив, що відповідає за вірність перекладу. Справжність підпису перекладача Чернишова Д.П. засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О., який прошив, пронумерував і скріпив печаткою 16 аркушів, що включають рішення суду чеською і переклад українською мовами. Наведені дії вчинені нотаріусом у повній відповідності до Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Погоджуючись з доводами позивача про незаконність продажу спірної квартири, яка вчинена в період процедури банкрутства АТ «CGM Czech a.s.» та мораторію на відчуження майна товариства, суд апеляційної інстанціїправильно послався на те, що постанова Крайового суду м.Градец Кралове від 15 жовтня 2014 року, якою встановлено банкрутство боржника АТ «CGM Czech a.s.», а на його майно оголошено конкурс та призначено арбітражного керуючого ОСОБА_9 і зобов`язано боржника утриматися від розпорядження майном, набрала законної сили 22 жовтня 2014 року, тобто до моменту відчуження спірної квартири 31 жовтня 2014 року.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 81, 82 вказаного Закону в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (глави 1 та 2 розділу ІХ ЦПК України).

Водночас стаття 3 цього Закону вказує, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

28 травня 2001 року між Україною та Чеською Республікою укладено Договір про правову допомогу у цивільних справах, який ратифіковано Законом України від 10 лютого 2002 року і який набув чинності 18 листопада 2002 року.

Відповідно до пункту 5 статті 55 вказаного Договору на території Договірних Сторін визнаються також без спеціального провадження рішення органів юстиції у цивільних справах, які не потребують за своїм характером виконання, якщо інше не передбачено цим Договором.

Встановленно, що рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року не потребує за своїм характером виконання в Україні, оскільки встановлює лише юридичний факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року. При таких обставинах вказане судове рішення визнається в Україні, як на території Договірної Сторони, без спеціального провадження рішення органів юстиції.

Крім того, необхідно також приймати до уваги, що відповідно до технічного та почеркознавчого дослідження Українського центру судових експертиз № 1-30/10 від 30.10.2017 року підписи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на довіреності від 01.07.2014 року та від 19.02.2014 року були виконані не рукописним способом, а отримані з одного й того ж підпису за допомогою технічних засобів (монтажу).

За таких обставин, апеляційний суд, дослідивши кожний доказ окремо та у взаємному зв`язку з іншими доказами у їх сукупності, дійшов до вірного висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 31 жовтня 2014 року недійсним.

Згідно статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди свідоцтва про право власності на майно.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 спірну квартиру АДРЕСА_4 , право власності якого зареєстроване у встановленому законом порядку.

Встановлено, що покупець ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірної квартири, придбаної за відплатним договором.

Водночас, встановлено, що продавець ОСОБА_2 не мала права відчужувати спірну квартиру, поскільки набула на неї права власності всупереч закону і правова підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 31 жовтня 2014 року визнається рішенням апеляційного суду недійсним.

За таких обставин апеляційний суд правомірно задовільнив вимоги щодо витребування майна на користь позивача з огляду на наявність передбачених ст.388 ЦК України підстав.

При цьому спірна квартира, на підставі приписів статтей 1216, 1218 ЦК України вірно витребувана у правонаступника померлого ОСОБА_5 - відповідачки ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за заповітом.

Посилання відповідачів на те, що позивач вчинив дії, які свідчать про наступне схвалення договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2014 року і, як наслідок, застосування до оспорюваних правовідносин положень статті 241 ЦК України, є помилковими з огляду на таке.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241 ЦК України).

Тобто, вказана норма резюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, а взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а, отже, не могла їх перевищити.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України наведеним в постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-2612цс16.

Таким чином, до оспорюваних правовідносин не можуть застосовуватися положення частини першої статті 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_6 не мав повноважень на його укладення.

Апеляційний суд, належним чином оцінивши всі докази в їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, взаємовідносини сторін договору, час, який минув з моменту укладення договору, принцип справедливості рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки дія постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року була зупинена ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є.В. Коротенко

В. П. Курило