Справа № 216/809/17
провадження №2/216/1730/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - Бутенко М. В.
за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування квартирою,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування квартирою. Просить суд винести рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовою заявою у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю та без застосування технічного запису, задовольнити позов, не проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи є документальні підтверження. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2011р., є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.5-6,7).
Позивач проживає у своїй квартирі без реєстрації. Окрім нього в цій квартирі проживають та зареєстровані відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка є донькою від фактичних шлюбних відносин сторін сторін, та без реєстрації проживає донька Відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_5 (а.с.8).
З ОСОБА_2 в квартирі сторони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2011 року. ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі з липня 2011р. зі згоди позивача, оскільки на той час вони були членами однієї сім`ї. Сімейні стосунки сторін припинились в вересні 2015року внаслідок непорозумінь та суперечностях у поглядах на життя. З того часу сторони хоча і проживають в одній квартирі, але сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Після припинення сімейних відносин позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 про звільнення квартири та зняття її з реєстрації, але на це отримував тільки відмови та сварки.
Таким чином, Відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю квартирою. Позивач не може користуватися квартирою на свій розсуд. Спільне життя з Відповідачкою в квартирі є нестерпним. Сторони постійно лаяться. Запросити до власної квартири гостей позивач не може з цієї же причини, оскільки відповідачка і в присутності гостей вчиняє сварки. Окрім цього, позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, оскільки відповідач їх не сплачує.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141].
Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].
Так, у ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.
Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пункт 2 ч.1 ст. 395 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначає вид речового права на чуже майно - право користування (сервітут). Частина 1 ст.405 ЦК України, встановлює, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України: член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно до положень п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення.
Оскільки обставиною отримання сервітуту було те, що ОСОБА_2 була членом сім`ї власника квартири, а згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім`ї власника цього житла, то наслідком припинення сімейного життя і того, що ОСОБА_2 вже не є членом сім`ї власника квартири, є припинення сервітуту, а саме права ОСОБА_2 на користування Квартирою.
Наявністю реєстрації відповідача у належному позивачу на праві власності помешканні, чиняться перешкоди, як власнику об`єкту нерухомості, оскільки останній повинн нести великі комунальні витрати, розпоряджатися належним йому на праві власності майном. За таких обставин суд вважає, що необхідно позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 не ставить перед судом питання, щодо стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченого ним під час подання позову.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 395,405,406 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування квартирою - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя М. В. Бутенко