ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» листопада 2019 року

м. Харків

справа № 644/8536/18-ц

провадження № 22ц/818/4916/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача Крижановський ОСОБА_2 В.,

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача Новосельцев В ОСОБА_4 І ОСОБА_4 ,

третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року в складі судді Сітало А.К.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2018 року о 12:00 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем SKODA SUPERB, державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку № 9 по вулиці Миру в м. Харкові не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ACURA MDX, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду. Автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн.

Зазначила, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант».

Згідно ремонтної калькуляції № 12/06/18 суму матеріального збитку встановлено в розмірі 19 379,95 грн. Страховою компанією виплачено страхове відшкодування в розмірі 15 149,96 грн. з вирахування безумовної франшизи (1000,00 грн.) та ПДВ (3229,99 грн.)

Проте, нею проведені ремонтні роботи на загальну суму 29 156,72 грн. Різниця між сплаченими коштами за ремонт та страховим відшкодуванням становить 14 006,76 грн.

Крім того, витрати на професійну правничу допомогу складають 4500,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 14 006,96 грн. та понесені нею судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14 006,76 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, 4500,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених позивачем по оплаті правової допомоги, та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року визнано відсутніми підстави для вирішення питання про виправлення описки в рішенні суду.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що відповідно до страхового полісу, серія НОМЕР_3 № НОМЕР_4 , страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000,00 грн. на момент дорожньо-транспортної пригоди, є Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», а оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, відшкодовувати шкоду майну позивача в повному обсязі має страховик; що в даній справі необхідно застосувати правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

12 листопада 2019 року від представника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що страхова компанія своє зобов`язання по відшкодуванню збитків виконала, тому обов`язок винуватця дорожньо транспортної пригоди виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту, у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що встановлений страховим полісом ліміт відповідальності є більшим, ніж страхова виплата.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2018 року о 12:00 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем SKODA SUPERB, державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку № 9 по вулиці Миру в м. Харкові, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ACURA MDX, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду та належить ОСОБА_5 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. (а.с.17).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 червня 2017 року № АМ/0659164.

Згідно з цим договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн. (а.с.83).

Матеріали справи свідчать про те, що сума виплаченого страхового відшкодування склала 15 149,96 грн.; загальна вартість ремонту згідно квитанціям від 28 вересня 2018 року, 29 серпня 2018 року - 29 156,81 грн., хоча позивачка нарахувала 29 156, 72 грн. (10 906,81 грн.+ 16 450,00 грн.+ 1800,00 грн.).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) та потерпілого.

Матеріали справи свідчать про те, що винним в дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в 100 000,00 грн. Страховою компанією визначено суму страхового відшкодування в 19 379,95 грн. Виплачено ОСОБА_1 з вирахуванням безумовної франшизи (1000,00 грн.), зменшенням розміру страхового відшкодування на суму ПДВ (3229,99 грн.) 15 149,96 грн. (19 379,95-1000,00-3229,99). Проте, загальна вартість відновлювальних робіт перевищила визначене страховою компанією страхове відшкодування та склала 29 156, 81 грн., (нараховано позивачкою 29 156, 72 грн.), тому до виплати з винної особи підлягає різниця між сплаченими коштами за ремонт та страховим відшкодуванням, яка становить 14 006,85 грн.(нараховано позивачкою 14 006, 76 грн. (29 156, 81 15 149,96).

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Посилання ОСОБА_3 на те, що в даній справі необхідно застосувати правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), колегія судді не приймає, оскільки у вказаних справах викладені інші обставини.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову позивачки щодо стягнення різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням саме з винуватця дорожньо транспортної пригоди. Суму, визначену позивачкою та нарахованою судом першої інстанції, сторони не оспорювали. Переглядаючи рішення в цій частині судова колегія врахувала межі розгляду справи та право суду першої інстанції на виправлення арифметичної помилки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, однак, вважає розмір витрат завищеним, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з договору № 08/10 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Єрмолаєв, Крижановський та партнери», адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в усіх установах, підприємствах, організаціях, державних органах, з правом подання та одержання від імені клієнта заяв, скарг, довідок та інших документів, а також надавати необхідну правову допомогу у кримінальному, цивільному, адміністративному судочинстві, виконувати доручення клієнта, що не суперечать чинному законодавству, використовувати передбачені законодавчими актами засоби і методи представництва інтересів і захисту клієнта.

Згідно пункту 5.1. цього договору сторони домовились, що ціни за надані послуги за цим договором визначаються окремою додатковою угодою (а.с.9-10).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору № 08/10 від 24 жовтня 2018 року про надання правничої допомоги адвокатське об`єднання та клієнт погодились, що вартість правової допомоги, що надається адвокатським об`єднанням клієнту в межах договору про надання правничої допомоги № 08/10 від 24 жовтня 2018 року становить 4500,00 грн., сума вартості правової допомоги може бути збільшена чи зменшена за домовленістю сторін з урахуванням обсягу надання правової допомоги клієнту, також сума може бути внесена клієнтом частинами (а.с.11).

Згідно з актом № 1 виконаних робіт до договору № 08/10 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2018 року, складеного 20 березня 2019 року, виконавець для замовника виконав наступні юридичні послуги в рамках справи № 644/8536/18: надання усної консультації з вивченням документів та обставин справи, витрачено 30 хвилин вартістю 500,00 грн.; аналіз судової практики 30 хвилин вартістю 500,00 грн.; аналіз законодавства 30 хвилин вартістю 500,00 грн.; написання позовної заяви про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, формування копій позовної заяви та додатків до неї 2 години 30 хвилин вартістю 2500,00 грн.; подання позовної заяви про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 30 хвилин вартістю 500,00 грн., а всього 4500,00 грн. (а.с.40-41).

Також, до суду першої інстанції надано завірену копію ордеру, серія ХВ № , від 31 жовтня 2018 року, завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 810 від 21 жовтня 2010 року (а.с.7, 8) та завірену копію квитанції № 13_5 від 12 листопада 2018 року про сплату ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. (а.с.42).

Враховуючи обсяг робіт, які надано ОСОБА_1 під час підготовки позову до суду, складність справи, виходячи з принципів справедливості та співмірності, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 4500,00 гр. до 2500,00 грн.

У зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні із зменшенням розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково в частині зменшення витрат на правничу допомогу, питання щодо перерозподілу судового збору не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Розмір витрат на правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 зменшити з 4500,00 грн. до 2500,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.