Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 524/8238/16-ц

провадження № 61-19057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кременчукгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017 року в складі судді Андрієць Д. Д. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Мартєва С. Ю., Абрамова П. С., Лобова О. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» (далі - ПАТ «Кременчукгаз») про зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів газу.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг з газопостачання. Вважав, що оскільки він незабезпечений лічильником газу, тому до встановлення відповідного лічильника у своїй квартирі повинен сплачувати за газ, виходячи з норм споживання 4,4 куб. м у місяць на одну людину. Проте

ПАТ «Кременчукгаз», починаючи з серпня 2016 року, обрахував йому вартість наданих послуг, виходячи з норм споживання 9,8 куб. м у місяць на одну людину, що є незаконним.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок об`ємів природного газу за період з серпня 2016 року по листопад 2016 року включно у обсязі 4,4 куб. м на одного мешканця квартири.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року, позов задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об`ємів природного газу у квартирі

АДРЕСА_1 , за період з серпня 2016 року по листопад 2016 року за нормою споживання 4,4 куб. м у місяць на одну людину.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ «Кременчукгаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у задоволенні позову відмовити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постачальником природного газу до квартири позивача є не відповідач, а товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-Постачання», яке не було залучено до участі у справі. Крім того заявник посилався на те, що у відповідності до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прийняття рішення щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку на ввідному газопроводі (спільному майні) багатоквартирного будинку повинно бути здійснено на підставі згоди всіх співвласників. Проте мешканцями багатоквартирного будинку, в якому проживає позивач такого дозволу не було надано, а тому юридичні наслідки прийняття ними такого рішення наступають для кожного без виключення співвласника, у тому числі й для позивача. Заявник вважав, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 та споживачем послуг із газопостачання, які надає відповідач

ПАТ «Кременчукгаз».

У зазначеній квартирі газ використовується лише для приготування їжі.

09 серпня 2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 на адресу відповідача було направлено колективне звернення, у тому числі і за підписом ОСОБА_1 , у якому останні висловлювали незгоду з встановленням загальнобудинкового лічильника обліку споживання природнього газу та вимагали встановлення індивідуальних лічильників у кожну квартиру.

З серпня по жовтень 2016 року працівники ПАТ «Кременчукгаз» намагалися встановити загальнобудинковий вузол обліку газу на будинок АДРЕСА_2 , про що свідчать акти

ПАТ «Кременчукгаз» про порушення від 09 серпня 2016 року № 52-VІІІ/16П,

12 вересня 2016 року № 93-ІХ/Б-16, 10 жовтня 2016 року № 113-10/ХVІ-Б.

12 серпня 2016 року, 23 вересня 2016 року, 21 жовтня 2016 року комісія

ПАТ «Кременчукгаз» розглянула акти про порушення Кодексу газорозподільних систем і прийняла рішення «Про нарахування побутовим споживачам, будинки яких знаходяться за адресами, зокрема АДРЕСА_2 , які відмовились від встановлення за рахунок оператора ГРМ (ПАТ «Кременчукгаз») лічильників газу та не мають індивідуальних лічильників газу, фактичного об`єму спожитого розподіленого природного газу за відповідний календарний місяць, а саме за серпень - жовтень 2016 року, за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до Кодексу газорозподільних систем».

У серпні, вересні, жовтні та листопаді 2016 року споживачу ОСОБА_1 нараховано на двох мешканців квартири по 9,8 куб. м на кожну людину, про що свідчать роздруківки автоматизованої системи комунальних платежів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203,

від 16 травня 2002 року № 620, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У підпункті «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зазначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до

01 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством (частина перша статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»).

Отже вищевказаними положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено порядок встановлення лічильників газу для населення, а також джерела фінансування робіт з встановлення таких лічильників.

Згідно пункту 5 глави 2, пункту 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема відмова у доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. У разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 10 до Кодексу ГРС встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання -

9,8 куб. м, на людину - місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, тобто разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року),встановивши, що позивач не відмовлявся від встановлення йому індивідуального лічильника природного газу, не чинив перешкод представникам відповідача у доступі до будинку для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу, а навпаки звертався до відповідача із відповідною заявою та ураховуючи те, що у відповідності до норм Кодексу ГРМ така санкція як визначення фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання застосовується лише у тому випадку, якщо споживач, який не забезпечений лічильником природного газу відмовився від його встановлення за рахунок оператора ГРМ, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило