Справа № 180/1521/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Хомченко С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Назаренко А.В.,

за участю представників позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Марганець цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулася до банку, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.09.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, щопідтверджується його підписом у заяві. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 30.06.2017 рокув сумі 39321,93 гривень. Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600,00 гривень.

18.12.2017 судом у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (а.с.52-55).

Не погодившись з заочним рішенням, 21.03.2019 відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення, мотивуючи свою заяву тим, що про заочне рішення суду вона дізналась 20.03.2019 року. Вважає, що дане заочне рішення підлягає перегляду оскільки, про слухання справи її ніхто не повідомив, отже вона була позбавлена можливості захистити свої права. Також відповідач заявила про застосування строків строк позовної давності до позовних вимог позивача (а.с. 62).

Представник позивач подав відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що підстав для застосування позовної давності не має, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.82-84).

Ухвалою суду від 27.05.2019 заочне рішення скасовано, а справу призначено до нового судового розгляду (а.с. 96-97).

В судовому засіданні представники позивача Носик В.С. , ОСОБА_3 на позовних вимогах наполягали, просили задовльнити в повному обсязі.

Відповідач в судовове засідання не з`явилася та повідомлена належним чином. Відповідач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що не була сповіщена про розгляд справи. Також вказала, що її співмешканець користувався її карточкою, вона повідомляла банк про це, в міліцію теж писала заяву. Просила застосувати позовну давність.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договіру б/н від 01.09.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає дії картки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.09.2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 30.06.2017 року вбачається, що остання здійснила останній платіж по кредиту - 28.10.2013 року ( а.с 4, зв. стор.).

Відповідач по справі заявив про застосування позовної давності.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Отже за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.

Аналогічний висновок викладений у Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 01.09.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по даному кредитному договору відповідачем ОСОБА_1 здійснено 28.10.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням вимог ст.261 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 28.10.2013 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а відповідач звернувся до суду з позовом лише 12.09.2017 року, тобто з пропуском строків позовної давності.

Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно доч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За вказаних вище обставин, враховуючи розрахунок заборгованості за вказаним договором, а також наявність відповідної заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,141,259,263-265,268,272,273,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко