Справа № 561/701/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Зейкан Н.М.

з участю секретаря судових засідань Левчук І.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся о суду із вищезазначеним позовом.

В позовній заяві вказував, що 14 березня 2017 року він уклав із відповідачем ОСОБА_3 договір позики, згідно якого позичив останньому грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, строком на один рік до 14 березня 2018 року. Фактичне передання грошових коштів підтверджено актом приймання-передачі до договору позики від 14 березня 2017 року. Відповідач зобов`язувався повернути суму позики в повному обсязі згідно умов договору позики. Проте, ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики у зазначений строк не виконав - кошти не повернув.

Покликаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 50 000 доларів США в порядку стягнення боргу за договором позики. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав і, покликаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити його вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. В заяві, адресованій суду, просив провести розгляд справи без його участі, проте за участі його представника ОСОБА_2 .

Представник відповідача-адвокат Климець І. О., в підготовчому судовому засіданні позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 повністю визнає борг, оскільки дійсно, у березня 2017 року позичив у ОСОБА_1 50 000 доларів США, про що уклав письмовий договір з позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до письмового договору позики від 14 березня 2017 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_3 , предметом якого є грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, строк позики один рік, а саме до 14 березня 2018 року. Позичальник зобов`язався повернути суму позики в повному обсязі згідно умов договору. Договір вважаються укладеним з моменту його підписання сторонами та фактичної передачі позикодавцем зазначеної суми коштів позичальнику. (а.с. 5).

Як вбачається з акту приймання-передачі до договору позики коштів від 14 березня 2017 року, позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_3 особисто прийняв готівкові кошти в сумі 50 000 доларів США готівкою, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 14.03.2017 року, в розмірі 27,0 грн за один долар США, та по курсу обміну валюти становить 1 350 000 грн (один мільйон триста п`ятдесят тисяч) гривень, в присутності двох свідків. (а.с. 6).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти позикодавцю ОСОБА_1 не повернув.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Враховуючи викладене, а також визнання позову відповідачем, суд рахує, що вимога ОСОБА_1 ґрунтується на законі та підлягає до задоволення.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем та підтверджені доказами судові витрати в сумі 9701,05 гривень (9605,00 грн судового збору + 96,05 комісії банку).

На підставі викладеного ст.ст.526, 626, 627, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США в порядку стягнення боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9701.05 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання, АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання, АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Головуючий Н.М. Зейкан

Повне рішення складено 13.11.2019 року.