ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 367/8422/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області,

третя особа - слідчий СВ Приморського ВП в м. Одеса Головного управління Національної поліції в Одеські області Кувшинов А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Оладько С.І., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ ДКСУ в Київській області, третя особа слідчий СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Кувшинов А.В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність.

Свої вимоги мотивував тим, що 23.12.2015 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Коваленко В.М. від 21.12.2015 слідчий СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області Кувшинов А.В. провів обшук у його квартирі та під час обшуку несанкціоновано вилучив речі та документи, що належать йому, а саме: два мобільних телефони, акумуляторні батареї до них, зарядні пристрої та стартові пакети операторів мобільного зв`язку; оригінал попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки укладеного між ним та ОСОБА_2 від 16.01.2015, ціна договору 120 000 грн., оригінал попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки укладеного між ним та ОСОБА_3 від 16.01.2015, ціна договору 120 000 грн., розписки про отримання в борг грошових коштів ОСОБА_4 від нього на загальну суму 80 000 грн., карти ПАТ КБ «ПриватБанк», виданих на його ім`я на рахунках яких знаходились грошові кошти.

Вважав, що безпідставним вилученням мобільних телефонів йому спричинено збитки на загальну суму 3 500 грн.

У зв`язку з безпідставним вилученням оригіналів попередніх договорів купівлі-продажу, згідно яких він попередньо сплатив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за купівлю нерухомого майна завдатки у сумі 120 000 грн, по кожному договору, то при укладенні в подальшому основних договорів купівлі-продажу нерухомості продавці відмовились від їх підписання та повернення попередньо отриманих від нього завдатків, мотивуючи тим, що він не представив оригінал попередніх договорів купівлі-продажу. Вважав, що вказаними діями йому спричинено збитки на загальну суму 240 000 грн.

У зв`язку з безпідставним вилученням оригіналів розписок про отримання від нього ОСОБА_4 в борг грошових коштів на загальну суму 80 000 грн., то боржник відмовився повертати йому грошові кошти, пояснюючи тим, що в обумовлений термін повернення грошових коштів він не представив оригінали боргових розписок. Вважав, що вказаними діями йому спричинено збитки на загальну суму 80 000 грн.

Незаконними діями слідчого Кувшинова А.В. йому завдано майнової шкоди в розмірі 323 500 грн. та моральну шкоду у сумі 100 000грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом не встановлено законних підстав для вилучення та утримування слідчим вилучених у нього речей.

Суд не надав оцінки долученій ним до позовної заяви копії судового рішення Приморського районного суду м. Одеса у якому було встановлено вичерпний перелік документів та речей, які мав право вилучити слідчий. Зокрема, дозволу на вилучення мобільних телефонів, цивільно-правових угод, боргових розписок суд слідчому не надавав.

Судом першої інстанції не встановлено законних підстав для прийняття Приморським районним судом м. Одеси будь-яких рішень по справі 522/20107/15-к відносно нього, оскільки не було визначено підсудність вказаної справи.

Суд помилково вважав, що ним не подано до суду докази на підтвердження своєї вимоги, так як він заявляв клопотання про витребування у слідчого Кувшинова А.В. необхідні та належні докази.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою слідчого судді місцевого Приморського районного суду м.Одеси від 21.12.2015 задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП м.Одеси ГУ НП в Одеській області Кувшинова А.В. та в рамках кримінального провадження № 0003444 від 13.05.2015 за ч 3 ст. 190 КК України було надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 ,власником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 , ОСОБА_1 з метою відшукання та вилучення комп`ютерної техніки, на якій знаходяться відомості щодо осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення та документи, фото, адреси, які мають значення по матеріалам досудового розслідування, банківські платіжні картки та документи, які підтверджують відкриття в банківських установах, банківські квитанції про зняття грошових коштів з банківських терміналів та відділень банків здобутих шахрайським шляхом, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, право-установчих документів афілійованих підприємств ТОВ «Кей Інвест»,ТОВ «Термінал Стор», ТОВ «Кей Шоп», ТОВ «Кей Стор», ТОВ «Сітідінк Груп», ТОВ «Елекс Груп» та інші предмети і документи, які мають значення про кримінальному правопорушенню, а також з метою підтвердження факту вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК УКкраїни, що підтверджується копією зазначеної ухвали (ас.ас. 15-18).

23.12.2015 слідчим СВ Приморського ВП м.Одеси ГУ НП в Одеській обл. Кувшиновим А.В. проведено обшук за адресою АДРЕСА_2 , за результатами якого було виявлено та вилучено речі та документи, зазначені у протоколі обшуку, що підтверджується копією протоколу обшуку (ас.ас.19-22).

Ухвалою слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2015 було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП м. Одеси ГУ НП в Одеській області Кувшинова А.В. та в рамках кримінального провадження № 0003444 від 13.05.2015 за ч. 3 ст. 190 КК України накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку від 23.12.2015 за адресою АДРЕСА_2 та зазначене у протоколі обшуку від 23.12.2015, що підтверджується у судовому засіданні копією ухвали слідчого судді від 13.01.2016 (ас.ас. 156-160).

Відповідно до ст.168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Позивачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів того, що він оскаржив рішення дії чи бездіяльність слідчого Кувшинова А.В. під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України і що за наслідками його скарги було визнано незаконними дії слідчого. Обшук у квартирі позивача було проведено на підставі ухвали слідчого судді від 21.12.2015, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що речі під час обшуку було вилучено безпідставно та несанкціоновано колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви ОСОБА_1 додано копії його скарг на адресу Приморського райсуду м.Одеси (а.с.28-29), але під час слухання справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що вказані скарги, які були ним подані до суду - розглянуті.

Окрім того, ухвалою слідчого судді від 13.01.2016 накладено арешт на речі та документи, які були вилучені під час обшуку 23.12.2015 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження тих обставин, що він вказану ухвалу слідчого судді оскаржував у порядку, передбаченому ст.309 КПК України і таку ухвалу скасовано.

Судом першої інстанції встановлено, що обшук у квартирі позивача було проведено в рамках кримінального провадження № 0003444 від 13.05.2015 за ч. 3 ст. 190 КК України. 30.06.2016 керівником Одеської місцевої прокуратури № 3 матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_1 виділено в окреме провадження № 04815 від 30.06.2016 за ч. 2 ст. 205 КК України (ас.ас.70-71,83-87). Зазначене кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було направлено до Приморського районного суду м.Одеси із угодою про визнання винуватості та обвинувальним актом. На теперішній час кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 знаходиться на стадії судового розгляду, що підтверджується листом Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2018. Інших доказів стосовно руху судового розгляду по вказаному кримінальному провадженні до суду першої та апеляційної інстанції сторонами не надано.

У зв`язку з викладеним вище, доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції не встановлено законних підстав для прийняття Приморським районним судом м. Одеси будь-яких рішень по справі 522/20107/15-к відносно ньогоспростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав оцінку під час розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги фактично співпадають з позовними вимогами, по яким суд першої інстанції зробив висновки, з якими погоджується і колегія суддів. За таких обставин вони не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи вищевикладене.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді: