06.11.2019 Справа № 363/909/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

представника позивача Безніса О.С. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

В березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 04.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4 200,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 померла. 24.05.2017 року представником позивача була направлена претензія кредитора до Вишгородської районної державної нотаріальної контори. 26.10.2017 року позивачем було отримано відповідь від приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, згідно якою було повідомлено, що спадкоємцями , які звернулися із заявами про прийняття спадщини є відповідачі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н становить 18 850,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3977,75 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 14 872,67 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме наддав ОСОБА_4 кредит у розмірі, встановленому договором. Оскільки відповідачі являються спадкоємцями боржника і відповідно до ст. 1282 ЦК України не виконали вимог кредитора, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18850,42 грн. та судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року позовні вимоги позивача задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18 850,42 грн., а саме у розмірі який відповідає його частці у спадщині та стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 762,00 грн., тобто по 881 грн. з кожного.

Відповідач ОСОБА_2 25.06.2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Свої вимоги мотивує тим, що про день та час розгляду справи він не знав, оскільки у 2018 році за характером своєї роботи перебував поза межами м. Києва та Київської області, ніяких повідомлень про розгляд справи не отримував, що позбавило його належним чином використати свої права на подання доказів та документів, які б спростували позовні вимоги позивача. Зазначає, що наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору позичальник ОСОБА_4 10.04.2017 року сплатила банку 822,59 грн. тіла кредиту та 3 022,60 відсотків, чого в дійсності бути не могло, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні оригінали кредитної справи та виписки по поточному рахунку, що неможливо зробити висновок про отримані кошти, нарахованих відсотках, погашення кредиту та провести правильність нарахувань та застосування загальної позовної давності до цих вимог. Просив суд поновити йому строк для подання заяви та скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.08.2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено, скасовано заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в загальному порядку в спрощеному позовному провадженні.

09.07.2019 року від представника позивача Безніс О.С. до суду надійшли заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення суду. Посилаючись на те, що відповідачем не надано суду докази , які мають значення для вирішення справи, просить суд залишити заяву без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача Безніс О.С. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з викладених в позовній заяві підстав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за їх відсутність до суду не надходило, тому суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Суд, вислухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до наступного.

04.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, у формі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 20 (а.с. 19).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

24.05.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з претензією, в якій просив надати інформацію щодо спадкоємців померлої та просить включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу після смерті ОСОБА_4 (а.с. 22).

З повідомлення на претензію наданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. від 22.09.2017 року № 581/01-16 вбачається, що нею 22.09.2017 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємців першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, з листа вбачається, що нотаріусом спадкоємці були проінформовані щодо наявності заборгованості померлої ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 23).

Відповідно до копії листа-претензії від 29.11.2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило спадкоємцям позичальника вимогу про погашення боргових зобов`язань ОСОБА_4 на підставі норм ст.ст. 1261, 1281-1282 ЦК України, але будь-яких дій ними не було виконано (а.с. 24).

З наявного в справі розрахунку слідує, що станом на 31.12.2017 року за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 18 850,42 грн., з яких: 3 977,75 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 872,67 грн. - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість (а.с. 5-10).

Статтями 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, зокрема, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Розрахунки заборгованості містять відомості лише про загальну заборгованість відповідача перед позивачем за умовами договору, які не підписані відповідачем та не є його невід`ємними частинами, а саме - заборгованість за кредитом, відсотками, при цьому Розрахунок заборгованості складений таким чином, що суд не вбачає можливості виокремити саме непогашену суму, фактично надану позивачем в кредит позичальнику ОСОБА_4 , яка і підлягає стягненню за даним кредитним договором відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). До того ж вказаний Розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку, які необхідні суду для встановлення факту отримання позичальником грошових коштів в сумі, зазначеній в позовній заяві, а самі по собі розрахунки заборгованості не можуть бути належними доказами на підтвердження отримання ОСОБА_4 кредитних коштів.

Окрім цього, вказаний розрахунок містить лише підпис представника позивача, який відповідно до копії довіреності № 8332-К-Н- О (а.с. 29), на підставі якої представник позивача діяв на момент звернення з позовною заявою до суду в інтересах позивача, має право лише завіряти документи на їх відповідність оригіналам, а не є відповідальною особою позивача за складення бухгалтерської документації та не містить інших обов`язкових реквізитів, таких як: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тому суд не може прийняти цей доказ як достовірний.

В копії Анкети-заяви (а.с. 11) відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, окрім цього вказана заява не підтверджує факт надання позивачем та, відповідно, отримання ОСОБА_4 кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Досліджуючи надані позивачем докази суд прийшов до висновку, що на підставі наданих доказів відсутня будь-яка можливість встановити яку саме суму позичальник ОСОБА_4 отримала в кредит за договором № б/н від 04.10.2007 року.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_4 кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що банк надав ОСОБА_4 можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту. Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять а ні відомостей про отримання відповідачем банківської картки, ані номеру вказаної картки, ані підтвердження того факту, що відповідач наданою позивачем можливістю розпоряджатися кредитними коштами взагалі скористався.

Такими доказами, зокрема, може бути складена у відповідності до вимог діючого законодавства довідка про рух коштів по рахунку боржника, підписана відповідальною особою банку, розписка відповідача про отриманні кредитної банківської картки тощо, але за час розгляду справи судом представник позивача таких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надав.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18).

Таким чином, позивачем не доведено факт надання ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі, вказаному в позовній заяві на виконання умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, позивач не довів порушення ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 04.10.2007 року та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів за кредитним договором № б/н від 04.10.2007 року заборгованості по тілу кредиту та відсотків, не надав суду доказів на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів, в тому числі суму грошових коштів, в розмірі, який вказаний в позовній заяві, не надав суду доказів отримання ОСОБА_4 кредитної банківської карти і не довів факту використання нею кредитних коштів, зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо.

Оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї не містяться відомості щодо часу, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредитних коштів в розмірі та в спосіб, визначений домовленістю сторін, вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів - спадкоємців померлої ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованим, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір у розмірі 1 762грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу статті 141 ЦПК України в разі відмови в позові відшкодуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 629, 1054,1216, 1218, 1261, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Дата складення повного судового рішення 13 листопада 2019 року.

Суддя О.Д. Рудюк