Провадження № 22-ц/811/373/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

З участю позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження у вікритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та кредит» від імені якого діє філія «Західне регіональне управління «Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Львівського міського управління юстиції Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез», Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третіх осіб: Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Юстиція», Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, Приватного нотаріуса Львівського міського управління юстиції Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез» про визнання права власності на квартиру з підвалом,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Банк «Фінанси та кредит» звернулося в суд з позовом до Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Львівського міського управління юстиції Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез», Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що прилюдні торги, які проводилися Приватним підприємством «Юстиція» з продажу квартири АДРЕСА_1 проведенні з порушенням процедури та вимог Закону України «Про виконавче провадження», Наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. N 68/5, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України від 15.12.1999 року №74/5. Позивач зазначає, що державним виконавцем порушено п. 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій в частині правильності складення акта опису і арешту майна боржника (кв. АДРЕСА_1 ). Крім того вказує, що комори у підвалі площею 19,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 не існує з 2000 року, посилаючись на те, що 19.03.2002 року ТзОВ «Салон Крез» придбало квартиру АДРЕСА_1 , до якої належав спірний підвал, у ОСОБА_10 і володіло вказаною квартирою до 01.08.2006 року. Також, зазначає, що ТзОВ «Салон Крез» ще у 2000 році розпочало процес самовільного приєднання підвальних приміщень в будинку на АДРЕСА_1 в тому числі і підвального приміщення площею 19,8 кв.м. Приєднання самовільно зайнятих підвальних приміщень, площею 147,8 кв. м до приміщень першого поверху, які належали ТзОВ «Салон Крез» погоджено Галицькою районною адміністрацією згідно розпорядження № 1236 від 04.09.2006 року. Стверджує, що характеристики квартири АДРЕСА_1 в частині підвального приміщення були змінені з часу приєднання підвальних приміщень ТзОВ «Салон Крез», згідно розпорядження Галицької районної адміністрації № 1236 від 04.09.2006 року про що видано свідоцтво від 07.09.2006 року, а приватний нотаріус Нор Н.М. мав врахувати вказані обставини з огляду на відомості з Реєстру прав власності.

Також стверджує, що реєстратор БТІ неправомірно зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 після укладення договору купівлі продажу від 01.08.2006 року, оскільки заявлені права не відповідали правовстановлюючим документам - комора, площею 19,8 кв. м. була приєднана до нежитлових приміщень першого поверху, що належали ТОВ «Салон Крез». Просить суд визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 51,7 кв.м.; визнати недійсним протокол про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 51,7 кв.м.; визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 24.10.2012 року з реалізації квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 51,7 кв.м.; Визнати недійсним свідоцтво, посвідчене 29.10.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстроване в реєстрі за № 1543 про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 32,5 кв.м. загальною площею 51,7 кв.м., до квартири належить комора в підвалі в приміщенні будинку площею 19,8 кв. м.

16.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третіх осіб: Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Юстиція», Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, Приватного нотаріуса Львівського міського управління юстиції Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез» про визнання права власності на квартиру з підвалом.

В обґрунтування позову зазначає про те, що 17.04.2014 року за ним зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20681381 від 17.04.2014 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 17.04.2014 року, укладеного з ОСОБА_2 . Згідно відомостей, зазначених у витязі в розділі «Відомості про об`єкт нерухомого майна» об`єктом є квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, комора в підвалі 19,8 кв. м.

Згідно технічного паспорту, до квартири належить підвальне приміщення площею 19,8 м. кв. (4,30?4,50), яка позначено під літерою № XII. При переході права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з часу первинної приватизації (30.06.1998 року) по час вчинення останньої реєстраційної дії (17.04.2014 року) щодо зміни права власності на вказану квартиру, відбувався перехід права власності на підвальне приміщення площею 19,8 м. під літерою № XII. Право власності на вказане підвальне приміщення набуте ще 30.06.1998 року, яке оформлено на підставі свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( Т .1.а.с.96)

Квартира АДРЕСА_1 приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири складала 51,70 кв.м., комора в підвалі 19,8 кв.м. Квартира зареєстрована ЛМБТІ і записана у реєстрову книгу за № 31379. Право власності на приватизовану квартиру стверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів від 30.06.1998р. (т. 1 а.с. 96)

Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, що є складовою частиною Свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на квартиру. Відповідно до технічного паспорта на приватизовану квартиру, складеного бюро технічної інвентаризації 11.12.2012 року, до плану квартири М 1:100 ( 200 ) накреслено план приміщення підвалу під індексом ХІІ площею 19,8 кв.м., розмірами 4,30 м. х 4,50 м. (Т.1 а.с. 97).

Посилаючись на норми ст. 41 Конституції України, ст. ст.16, 392 ЦК України, пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вважає, що його право власності на квартиру підлягає судовому захисту.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог незаконним. Судом не з`ясовано правовий статус приміщення «Комора у підвалі» та його цільового призначення за своєю суттю, не з`ясовано, що комора є допоміжним приміщенням. Поза увагою суду залишилось те, що від`єднання комори в підвалі площею 19,8 кв.м. від квартири АДРЕСА_1 в самостійний об`єкт нерухомого майна не проводилось з моменту первинної приватизації. ТзОВ Салон «Крез» в порушення законного способу провів процедуру приєднання підвальних приміщень. В матеріалах справи відсутні належні докази, які б стверджували про те, що всі мешканці будинку надали згоду про перебудови жилих і підсобних приміщень відповідачами. Крім цього, судом не дано оцінку Акту обстеження технічного стану квартири, проведеного ЛКП «Айзберг» від 13.12.2012 року, яким встановлено, що підвальне приміщення самовільно захоплено власниками кафе-бару «Тисяча одна ніч». Зазначає, що «Салон «Крез», який самовільно здійснив приєднання підвальних приміщень площею 147,8 кв.м. відчужив ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 01.08.2006 року квартиру разом з підвалом площею 19,8 кв., тому дана обставина беззаперечно доводить той факт, що від`єднання комори в підвалі площею 19,8 кв.м. від квартир не проводилось як і не проводилось відповідних змін в реєстрі нерухомого майна. Суд першої інстанції мав би прийти висновку, що комора в підвалі площею 19,8 кв.м. належить до квартири АДРЕСА_1 та задовольнити позов про визнання за ним права власності , оскільки квартира належить йому. Просить рішення в частині відмови у зустрічному позові скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в частині зустрічних позовних вимог.

Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідач по справі ОСОБА_8 надала суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2018 року.

Вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки станом на 2006 рік комори в підвалі площею 19,8 кв.м не існувало., оскільки така була приєднана до нежитлових приміщень площею 262,4 кв.м., що належали ТОВ «Салон Крез », який вправі був розпоряджатися своїми приміщеннями.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надав суду Відповідь на Відзив відповідача ОСОБА_8 (далі Відповідь).

У Відповіді зазначає, що не погоджується з Відзивом, вважає такий необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи, оскільки вилучення комори в підвалі не відбулося, а відбулося самовільне захоплення комори. Просить задовольнити його апеляційну скаргу.

В судове засідання з`явився позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , інші учасники справи не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині зустрічного позову підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ч.1, 4 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи та судом встановлено, що предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_1 є комора площею 19,8 кв.м у підвалі будинку АДРЕСА_1 , яка належить до квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 та є допоміжним приміщенням.

Із матеріалів справи встановлено, що 30 червня 1998 року відбулася приватизація квартири АДРЕСА_1 , яка перейшла у спільну сумісну власність ОСОБА_10 та членів його сім`ї. Площа квартири 51,70 кв.м та комора у підвалі площею 19,8 кв.м, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_3 .( а.с. 96-98 т.1).

19 березня 2002 року сім`я ОСОБА_12 продала вказану квартиру АДРЕСА_1 разом із коморою ТзОВ «Салон Крез», що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Красовською А.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 2330.

Салон «Крез» на цей період часу володів нежитловими приміщеннями площею 114,6 кв.м та квартирою площею 51,70 кв.м з коморою в підвалі площею 19,8кв.м.

07 вересня 2006 року Галицькою РА Львівської міської ради (далі ГРА ЛМР) видано Розпорядження №1251 «Про оформлення ТзОВ «Салон Крез» права приватної власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.20 т.1) та 07 вересня 2006 року ТзОВ «Салон Крез» видано Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_7 загальною площею 262,4 кв.м.

01.08.2006 року ТзОВ «Салон Крез» відчужило ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . У Договорі купівлі-продажу посвідченого нотаріусом ЛМНО Стефанюк О.І., зареєстрованого у реєстрі № 2760 прописано, що квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,5 кв.м, кухні. Загальна площа квартири становить 51,7 кв.м, комора в підвалі площею 19,8 кв.м. (а.с.106-108 т.1).

12 листопада 2007 року ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_6 , що підтверджується Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М., зареєстрованого у реєстрі за номером 8807, а ОСОБА_6 продав зазначену квартиру ОСОБА_13 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М., зареєстровано у реєстрі за № 8874.

Надалі ОСОБА_7 передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ВАТ «Банк Універсальний», що стверджується Договором іпотеки від 14 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М., зареєстрований в реєстрі № 8880 (а.с. 40-43 т.1) та на прилюдних торгах її придбав ОСОБА_2 ( а.с. 27, 93-94 т.1).

1 7 квітня 2014 року власником квартири став ОСОБА_1 на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20681381 від 17.04.2014 року (а.с.176 т.1).

Згідно відомостей, зазначених у Витязі в розділі «Відомості про об`єкт нерухомого майна» об`єктом є квартира по АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, комора в підвалі 19,8 кв.м.

Попереднім власником вищезазначеного майна був ОСОБА_2 , який визначений за результатами прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна , які були проведені 26.09.2012 року переможцем, як особа, що запропонувала найвищу ціну у торгах з придбання кв. АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 382 ч.2 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нежитлові приміщення площею 262,4 кв.м на АДРЕСА_7 ТзОВ « Салон Крез » відчужує ОСОБА_3 та ОСОБА_14 на підставі Договору купівлі-продажу від 06 листопада 2006 року, які в свою чергу передають придбані приміщення в іпотеку Банку «Фінанси і Кредит» (а.с. 11-13 т.1).

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 20681381 (т.2 а.с. 27-32 ,107).

Щодо підвального приміщення площею 19,8 кв.м у вказаному вище будинку, суд відмовив, оскільки із матеріалів справи встановлено, що комора приєднана до нежитлових приміщень ТзОВ «Солон Крез» та входить у площу 262,4 кв.м., що підтверджується правовстановлюючими документами на підставі яких комора в підвалі перейшла до нежитлових приміщень та такі не були оскаржені у встановленому законом порядку.

Із висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, посилається на технічний паспорт від 05 вересня 2005 року на нежитлові приміщення площею 262,4 кв.м як на правовстановлюючий документ, хоч це є технічний документ, який по факту зазначає площі, графічні параметри приміщення та інше.

Матеріалами справи встановлено, що право на підвальні приміщення виникло у ТОВ «Салон Крез» на підставі Розпорядження ГРА №1236 від 04.09.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом від 07.09.2006 року в той час як комора в підвалі належить до квартири АДРЕСА_1 з 30.06.1998 року на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № Г -19674, виданого виконавчим комітетом ЛМР від 30.06.1998 року. Право власності зареєстровано у ЛМБТІ у реєстрову книгу №31379.

Із Договору купівлі-продажу від 01.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Стефанюк О.І. квартира АДРЕСА_1 продана ТОВ «Салон КРЕЗ» покупцю ОСОБА_5 разом із підвалом площею 19,8 кв.м. Отже, від`єднання підвалу площею 19,8 кв.м від квартири АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нежитлового приміщення не відбувалося, зміни в реєстрову книгу не вносилися.

Із листа ЛОКП ЛОР «БТІ та ЕО « від 20.01.2013 року вих.. номер 311 вбачається, що відповідно до наявних документів в інвентаризаційній справі до квартири АДРЕСА_1 відноситься комора в підвалі площею 19,8 кв.м, яка позначена на плані під літерою ХІІ. Дане підвальне приміщення належало на праві власності первинним власникам вищезазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 30.06.1998 року (т.1 а.с.100).

При ухваленні рішення, судом не взято до уваги пояснення приватного нотаріуса ЛМНО, викладених письмово у листі від 21.01.2016 року вих..№13/01-16 (а.с.6 т.2) у якому нотаріус Нор Н.М. зазначила, що на момент вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва від 29.10.2012 року за реєстровим номером 1543 порушень чинного законодавства не було допущено.

З 01.01.2013 року нотаріусу надано повноваження державного реєстратора і надано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та внаслідок цього було встановлено при перегляді інформації про реєстрацію права власності на вище вказану квартиру та технічну характеристику, що підвальне приміщення площею 19,8 кв.м належить до квартири АДРЕСА_1 з часу первинної електронної реєстрації, яка була проведена 21.02.2006 року і до цього часу її характеристика не мінялася.

Отже, підвальне приміщення не могло бути окремим від квартири об`єктом права власності.

Із Договорів відчуження квартири АДРЕСА_1 за 2007 рік, де ОСОБА_5 був дарувальником, а ОСОБА_6 обдарованим, а в подальшому ОСОБА_6 продав квартиру ОСОБА_13 вбачається, що квартира відчужувалася разом із коморою у підвалі площею 19,8 кв.м. (а.с.27-32 т.2 ), що відповідає письмовим поясненням нотаріуса Нор Н.М. та відомостям інвентаризаційної справи. Зазначені відомості спростовують долучені до матеріалів справи заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які суд взяв до уваги, не допитавши зазначених осіб щодо відповідності цих заяв саме їм, не отримавши від них пояснень.

Висновки суду першої інстанції спростовуються Актом обстеження технічного стану квартири, проведеного ЛКП «Айсберг» від 13.12.2012 року відповідно до якого підвальне приміщення площею 19,8 кв.м самовільно захоплене власниками кафе-бару«Тисяча одна ніч»(а.с.111-112 т.2), що підтверджує те, що ЛКП «Айсберг» не було повідомлено про від`єднання від квартири комори у підвалі площею 19,8 кв.м.

Зазначені обставини підтверджують той факт, що від`єднання комори в підвалі площею 19,8 кв.м від квартири АДРЕСА_1 не проводилося та не вносились зміни у реєстр прав власності на нерухоме майно.

Будівельними нормами і правилами БНіП 2.08.01-89 «Житлові будівлі» затвердженими постановою Державного будівельного комітету СРСР від 16.05.1989 року № 78, які були чинними до введення в дію ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» у розділі «Господарські будівлі й приміщення» п.2.17 викладено наступним змістом « у містах і селищах у житлових будинках будь-якої поверховості в першому, цокольному або підвальному поверхах слід передбачити комору для зберігання інвентаря для прибирання, обладнану раковиною».

Відтак, із врахуванням вище наведених доказів, які є належними та допустимими відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК, судом першої інстанції зазначене не взято до уваги, зокрема, що комора в підвалі площею 19,8 кв.м розміром 4.30 х 4.50 м в будинку АДРЕСА_7 до квартири АДРЕСА_1 у цьому ж будинку, що належить на праві власності позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 ..

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 разом із коморою у підвалі площею 19,8 кв.м розміром 4.30 х 4.50 м в будинку АДРЕСА_7 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку визначеному ст.. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк