Дата документу 05.11.2019 Справа № 332/3001/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3001/18 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-з/807/265/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
«05» листопада 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Дашковської А.В.,
суддів: Кримської О.М.,
Кочеткової І.В.,
секретар: Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в особі Територіального сервісного центру 2341 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та зобов`язання повернути автомобіль,
В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27 грудня 2016 року; скасувати державну реєстрацію вищезазначеного автомобіля, проведену територіальним сервісним центром на ім`я ОСОБА_4 та зобов`язати ОСОБА_4 повернути спірний автомобіль в спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2019 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ марки 210700-20, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 27 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В іншій частині позов залишено без задоволення.

В вересні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила вирішити питання про судові витрати у вигляді судового збору та витрат та правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині судового збору колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн., при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 2114,40 грн. (т. 1 а.с.1 ,2, т. 2 а.с. 21а).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704,80 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1057,20 грн., всього 1762 грн. по 881 грн. з кожного відповідача.

Щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з розрахунком обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 за умовами угод від 01.11.2017 року та від 01.11.2018 року під час розгляду справи №332/3001/18 ОСОБА_1 були понесені витрати за надання правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 10 500 грн., в суді апеляційної інстанції в сумі 4200 грн., всього 14 700 грн.

За приписами статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатом Першиним В.М. в суді першої інстанції на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП №59373 від 12 вересня 2018 року, в суді апеляційної інстанції на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП №086641 від 02 травня 2019 року.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучено орієнтовний розрахунок сум судових витрат. В судовому засіданні 21 березня 2019 року представником ОСОБА_2 було зроблено заяву про надання протягом п`яти днів розрахунку судових витрат.

Проте, в порушення вимог ст. ст. 134, 141 ЦПК України ОСОБА_1 у суді першої інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не подала доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Розрахунок обсягу та вартості послуг від 22 березня 2019 року, акт виконаних робіт від 22 березня 2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 22 березня 2019 року позивачем було долучено до апеляційної скарги, з якою вона звернулась 02 травня 2019 року.

Отже, питання про стягнення понесених в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі ОСОБА_1 повинна була порушувати у суді першої інстанції шляхом подання доказів понесення витрат не пізніше ніж через п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказані докази не надавались суду першої інстанції у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки норма ч. 8 ст. 141 ЦПК України не пов`язує виконання вимог подання доказів з результатом розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 в частині стягнення 10 500 грн. за надання правничої допомоги в суді першої інстанції з відповідачів на її користь підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском п`ятиденного строку після ухвалення судового рішення для подання доказів на підтвердження розрахунку надання правничої допомоги.

У даному випадку апеляційний суд вправі ухвалити рішення про розподіл судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з актом надання послуг від 22 березня 2019 року ОСОБА_1 понесені витрати з розрахунку 800 грн. за годину в розмірі 1200 грн. за підготовку апеляційної скарги (1,5 години), з розрахунку 1500 грн. за годину в розмірі 3000 грн. за судове засідання у Запорізькому апеляційному суді (2 години).

Колегія суддів погоджується з розміром витрат за підготовку та подання апеляційної скарги в розмірі 1200 грн., доказів не співмірності вказаної суми відповідачами не надано.

В той же час згідно з матеріалами справи адвокат Першин В.М. брав участь у судовому засіданні 27 серпня 2019 року, яке було призначено на 12 год. 00 хв. (т. 2 а.с. 25, 73). Згідно з протоколом судового засідання від 27 серпня 2019 року судове засідання закінчилось о 12 год. 35 хв., отже зазначений в акті надання послуг час 2 години є необґрунтованим.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу за судове засідання в суді апеляційної інстанції 875 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України має право на компенсацію відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог всього в розмірі 1037,50 грн. ((1200 грн. + 875 грн.) / 2) по 518,75 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Прийняти у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в особі Територіального сервісного центру 2341 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та зобов`язання повернути автомобіль додаткову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 881 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 518 гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 881 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 518 гривень 75 копійок.

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 500 гривень залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: