УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторінгова компанія» «Вектор Плюс», треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» в особі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення вимог за договором іпотеки та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості,

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 року від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову до ОСОБА_3 - державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторінгова компанія» «Вектор Плюс», треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» в особі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення вимог за договором іпотеки та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, в якій заявник просить суд накласти арешт на квартиру, правомірність набуття права власності на яку оспорюється позивачем, а також заборонити власнику ТОВ «Кредитні ініціативи» його співробітникам та представникам вчиняти дії щодо входження до квартири АДРЕСА_1 , без згоди позивача до вирішення по суті спору. В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що на даний час є підстави для вжиття заходів забезпечення позову оскільки є реальна загроза, що особи, які на думку представника позивача, придбали право вимоги за договором кредиту, мають реальну можливість вчинити дії щодо розпорядження майном і в разі задоволення позову виконання рішення стане неможливим.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, суддя дійшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України.Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Судом встановлено, що позивачем подано позов про визнання договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі прав за іпотечним договором, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_4 та похідна вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, сторонами якого позивач не є, а є відповідачі.

Разом з тим, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви та вжиття відповідних заходів забезпечення позову, про які просить позивач.

При цьому, вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, не є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки позовні вимоги не стосуються права власності позивача на квартиру, а стосуються законності укладеного між відповідачами правочину щодо відступлення права вимоги, а зазначене нерухоме майно не є предметом спору у даній справі.

Тому, на думку суду, у випадку задоволення позовних вимог, не забезпечення даного позову жодним чином не зможе утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тим більше, під час забезпечення позову суд не має законних підстав наперед вирішувати питання, які під час розгляду позову по суті будуть предметом дослідження та фактично є предметом самого позову, оскільки спір між сторонами ще не вирішений, і підстави вважати, яке саме рішення буде прийнято судом, у позивача відсутні.

Крім того, під час вжиття такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборона розпоряджатись ним, необхідно враховувати, що в контексті положень ст. 149, 150 ЦПК України цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Судом встановлено, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, не належить до предмета спору, оскільки позовні вимоги стосуються саме законності укладеного договору про відступлення права вимоги за договором від 28.11.2012 року, а не права власності на квартиру.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. При цьому, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони на вчинення певних дій не співвідноситься з предметом позову при цьому невжиття заходів забезпечення позову не матиме наслідком невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаючи недоведеними доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний позивачем спосіб, прихожу до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову немає, а відтак, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторінгова компанія» «Вектор Плюс», треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» в особі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення вимог за договором іпотеки та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.В. Апаллонова