Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1354/19
Провадження №: 2/332/1030/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2
( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 11.04.2013р. За вказаною адресою крім позивача, зареєстровані ОСОБА_2 , колишній чоловік позивача, який після розлучення , забравши з квартири всі свої особисті речі виїхав на інше місце проживання та донька ОСОБА_3 , яка постійно проживає за вказаною адресою. Реєстрація відповідача в квартирі за вказаною адресою позбавляє позивача в повному обсязі розпоряджатися своїм майном, тому позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .
Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності , позов підтримує , просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлений про дату , час і місце розгляду справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 11.04.2013р. що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 11.04.2013р. за№ 2276486( а.с. 8-9, 10)
Згідно довідок Департаменту реєстраційних послуг за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 ( а.с. 22) , ОСОБА_1 (а.с. 6) та ОСОБА_3 ( а.с. 7).
ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача , а ОСОБА_3 є їх спільною донькою.
З 20.09.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . 24 грудня 2013 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.(а.с. 5).
Відповідач ОСОБА_2 з січня 2014 року по теперішній час не проживає в квартирі АДРЕСА_3 , в якій зареєстрований, про що свідчить акт не проживання складений представниками комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради № 27 від 12.04.2019 року га жодного разу не з`являвся за вказаною адресою ( а.с. 4) . Після розлучення він виїхав на інше постійне місце проживання в м. АДРЕСА_2 , забравши з квартири свої особисті речі. На сьогоднішній день жодних відомостей про фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо.
У зв`язку з тим. що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, позивач позбавлена права отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, крім цього не може в повному обсязі розпоряджатися своїм майном.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.І, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове прииміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду..
У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Р.В. Сінєльнік