Номер провадження: 22-ц/813/3822/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

08.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, який є нерухомим майном - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку»; для належного збереження предмета іпотеки, передати квартиру АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 позивачу на період її реалізації, а також обов`язати відповідача передати позивачу ключі від зазначеної квартири та не перешкоджати в доступі до неї.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла громадянка України ОСОБА_3 , яка на момент відкриття спадщини мала борг перед ОСОБА_1 на загальну суму 1 675 341 гривня 09 копійок. Первинна сума боргу складає 94 800 гривень, що підтверджується договором позики від 17.07.2009 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1559. З метою забезпечення виконання всіх зобов`язань між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір від 17.07.2009 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1562. Позивач зазначав, що за весь цей час, не зважаючи на неодноразові звернення про повернення боргу, ОСОБА_3 не виплатила жодних грошових коштів згідно з вищевказаним договором позики. У відповідності до п.5 вищевказаного договору позики способом забезпечення виконання зобов`язань позичальника є неустойка. При порушенні позичальником строку повернення позики, передбаченого п.1 цього Договору, він повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. При цьому пеня на відсотки не нараховується. Також, згідно зі ст.ст.625 та 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач зазначав, що на день смерті ОСОБА_3 сума заборгованості становить 1 675 341 гривня 09 копійок. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за її останнім місцем проживання в кв. АДРЕСА_3 , про що позивач дізнався випадково 12.08.2014 року. Після чого, 02.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської державної нотаріальної контори №4 з заявою про зобов`язання спадкодавця. За відомостями, отриманими в Одеській державній нотаріальній контори №4, на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , заведено спадкову справу за заявою спадкоємця ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Згідно з даними нотаріальної контори, єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , від якого є тільки заява про прийняття спадщини, а заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину немає. У позовній заяві також вказується, що згідно з п.1.1 іпотечного договору від 17.07.2009 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., зареєстрований в реєстрі за №1562, іпотекою за цим Договором забезпечується виконання всіх зобов`язань щодо повернення грошей Іпотекодавцем гр. ОСОБА_3 перед Іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними договору позики, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням основного зобов`язання, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі. Пунктом 1.2.1 передбачено, що предметом іпотеки за цим Договором є наступне майно, квартира за адресом АДРЕСА_4 , загальна площа 49,3 кв.м., житлова площа 19,2 кв.м., п. 1.2.3 оцінює вартість предмета іпотеки в 7500 грн., однак пунктом 1.3 передбачено, що за домовленістю сторін на момент укладення цього Договору Предмет іпотеки оцінено у сумі 94 800 гривень. При цьому Сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації Предмета іпотеки Іпотекодержатель не буде зв`язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю Предмета іпотеки. Також п.3.7. договору іпотеки від 17.07.2009 р. передбачено, що 3.7. застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки; 3.7.1. у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на Предмет іпотеки, ціна, за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим Договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки. 3.7.2. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки. 3.7.3. Іпотекодавець бере на себе обов`язок вчиняти всі залежні від нього дії, які можуть стати необхідними для переходу права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя, а також дії, які не є необхідними, але можуть зробити процес переходу права власності належним, простим та максимально швидким. Таким чином, позивач зазначав, що згідно з цим Застереженням Іпотекодержатель, в разі порушення договору позики Іпотекодавцем, має право безпосередньо оформити право власності на предмет іпотеки - квартиру, на себе. Оскільки загальна сума боргу становить 1675341,09 гривня, а вартість Предмета іпотеки дорівнює 94800 гривень, тому при визнанні права власності на квартиру за позивачем борг перед кредитором дорівнює 1580541,09 гривня. Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського управління юстиції 18 лютого 2014 року.

21.02.2014 року до Четвертої одеської нотаріальної контори звернувся громадянин Грузії ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його дочки ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Так у спадщину переходять обов`язки що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені ( присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання догляд, лікування, поховання спадкодавця ( але не більш ніж за три роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом. Згідно зі статями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщин є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не зав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Борги спадкодавця це майнові зобов`язання, які прийняв на себе перед фізичними або юридичними особами кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача вказував, що договір позики від 17.07.2009 року укладався строком до 27.08.2009 року, тобто саме 27.08.2009 року є строком закінчення основного зобов`язання. Однак незважаючи на те, що борг повернуто не було, ОСОБА_1 за життя ОСОБА_5 до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики не звертався, після смерті Меліос, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся до нотаріальної контори з заявою-претензією про зобов`язання спадкодавця ОСОБА_3 , у заяві в якості спадкоємця вказано Одеську міську Раду, хоча батько ОСОБА_3 ще 21.02.2014 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Представник ОСОБА_1 підтвердив, що з будь-якими заявами - претензіями до спадкоємців ОСОБА_3 її батьків позивач та його представник не звертались, оскільки не знали про їх існування та місце проживання. Після того, як стало відомо про спадкоємців ОСОБА_3 , ні позивач, ні його представники з вимогами та позовами про повернення боргу до спадкоємців покійної ОСОБА_6 також не звертались.

Стороною позивача суду були надані розрахунки суми боргу за договором позики, відповідно до змісту яких розрахунки зроблені на момент смерті Позичальника ОСОБА_3 , з яких вбачається, що загальний розмір боргу складає 1 675 341 гривня 90 копійок. У розрахунку зазначено суму позики 94 800 гривень, термін повернення 26.08.2009 року ( до 27.08.2009 року), день смерті ОСОБА_3 - 16.02.2014 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір пені визначено з 27.08.09 по 16.02.14 кількість днів ( 1635) х 948 (1%) = 1 549 980 гривень. Надалі перерахунок суми заборгованості зроблено з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за вказаний період. Загальна сума боргу згідно з розрахунком наданим до суду складає 1 675 341, 9 гривень. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що вказаний розрахунок боргу готувався разом із позовною заявою (28.12.2016 року), тобто після смерті ОСОБА_3 (16.02.2014 року) до нотаріальної контори не подавався, до пред`явлення позову спадкоємцям ОСОБА_3 не надсилався.

Суд, проаналізувавши вищенаведені документи, обґрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги пред`явлені до суду без врахування правил ст.ст.1218, 608,1281,1282 ЦК України, що унеможливлює задоволення позову.

Судом при розгляді справи також вірно було враховано, що згідно з п.п.3.4., 3.5. Іпотечного договору від 17.07.2009 року у разі порушення умов Договору позики та/або умов цього Договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 Закону України «Про іпотеку», без попереднього повідомлення Іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату Предмета іпотеки та/або звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у порядку, встановленому законодавством України. Після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити Предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші особи не звільняють Предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4.7. Іпотечного договору будь-які повідомлення та документи, які надаються Іпотекодержателем Іпотекодавцю згідно з умовами цього Договору, повинні бути викладені у письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання Іпотекодавця або надані Іпотекодавцю особисто. Сторони погодилися, що повідомлення та (або) документи вважаються отриманими Іпотекодавцем на сьомий день з дня реєстрації Іпотекодержателем рекомендованого листа або телеграми у відділенні поштового зв`язку / телеграфі ( при цьому Іпотекодавець несе ризик отримання таких листів та телеграм у строк, що перевищує 7 (сім) календарних днів, або в день особистого вручення Іпотекодавцю, вказаний в повідомленнях та (або) документах.

Проаналізувавши правила, визначені п.п.3.4., 3.5.,4.7 Іпотечного договору від 17.07.2009 року, судом правильно було встановлено, що у разі порушення позичальником умов Договору позики позикодавець надсилає йому лист вимогу в якій зазначається порушення допущені боржником та інше. Тобто надіслання вказаного документа має передувати початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору та/або чинного законодавства.

Представником позивача було надано до суду копію відправлення ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 листа - вимоги про повернення боргу, відправленого на її адресу 24.03.2011 року. Судом обґрунтовано не прийнято до уваги зазначене відправлення, оскільки до нього не надано самого листа-попередження, а тому суд не міг перевірити відповідність змісту даного листа вимогам п.п.3.4., 3.5. Іпотечного договору від 17.07.2009 року, де вказується, що у разі порушення умов Договору позики та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в них попередження за життя як самої ОСОБА_3 та і спадкоємців ОСОБА_3 про звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки або шляхом реалізації предмета іпотеки у встановленому законом порядку, не надано документів підтверджуючих направлення листів і пропозиції щодо надання згоди Іпотекодавців на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю у власність предмета іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або іншим шляхом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Дослідивши викладені обставини, суд обґрунтовано дійшов висновку, про відсутність в матеріалах справи попередження про звернення до суду саме з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону або шляхом передачі у власність Іпотекодержателя предмету іпотеки, не надано суду листа, який містить в собі і пропозиції щодо надання згоди Іпотекодавців на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю у власність предмету іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань. Крім того суду не надано доказів звернення позивача або його представника до нотаріуса з метою здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя, або відмови нотаріуса у здійсненні такого напису.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький