Ухвала

01 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 643/15119/17

провадження № 61-18767ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила стягнути з ОСОБА_1 47 894,18 грн у якості відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн - відшкодування моральної шкоди, 7 640 грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 02 вересня 2017 року приблизно о 12 годин 30 хвилин в районі будинку АДРЕСА_1 з вини відповідача, яка керувала автомобілем Opel Askona реєстраційний номер НОМЕР_1 та порушила пункт 10.2 Правил дорожнього руху, сталося зіткнення зазначеного автомобіля з автомобілем Mitsubishi Pajero Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, а вказані автомобілі було пошкоджено. У зв`язку з цим пошкодженням вказаного автомобіля Mitsubishi Pajero Sport позивачу була заподіяна майнова шкода у розмірі 56 700,38 грн, яка була частково відшкодована йому третьою особою в порядку страхування цивільно-правової відповідальності відповідача у розмірі 8 806,20 грн. Також позивач зазначає, що вказаними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 47 894,18 грн на відшкодування майнової шкоди, 7 640 грн судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року залишено без змін.

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення майнової шкоди у розмірі 47 894,18 грн та 5 000 грн моральної шкоди, отже ціна позову складає 52 894,18 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги зазначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для правозастосовчої практики та справа має для заявника виняткове значення.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції.

Проте вказані заявником аргументи, як підстава для відкриття провадження у справі за підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки заявник фактично не згоден з результатом розгляду справи та вказує на необхідність переоцінки доказів по справі. Аргументів, які б стверджували про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій справі заявником не наведено.

Оскільки твердження заявника про те, що справа має значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача, а скарга стосується питання, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованим, а Суд не знайшов жодної з передбачених пунктом 2 частини третьої 389 ЦПК України підстав для перегляду рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у малозначній справі № 643/15119/17, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду зазначене в касаційній скарзі клопотання про зупинення виконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко