РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12232/15-ц

пр. № 2/759/155/19

30 січня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

за участю представника позивача Скосар С.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Рацун О.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 26 травня 1995 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року вказаний шлюб було розірвано.

28.03.2004р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір позики, за яким перша надала, а другий прийняв позику в сумі 212 0000,00 грн, що є еквівалентом 400 000,00 дол. США, згідно з курсом НБУ на день підписання договору, з умовою повернення позики готівкою одноразово не пізніше 28.05.2008 року в національній валюті України в сумі, еквівалентній 400 000,00 дол. США , за офіційним курсом НБУ на день повернення позики в повній сумі.

Передачу коштів сторони оформили розпискою.

28.05.2008р. сторони договору уклади додаткову угоду №1, якою, разом з іншим, погодили новий термін повернення позики - не пізніше 28.05.2013р.

ОСОБА_4 заявила позов про стягнення з ОСОБА_5 8 680 000 грн. на погашення заборгованості за договором позики від 24.03.2004 року, за підстав невиконання договірних зобов`язань за наведеним договором позики.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 19.08.2015р.

25.09.2015 року судом визнано мирову між сторонами, у зв'язку з чим провадження у справі закрите, про що постановлена відповідна ухвала.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2016 року наведена ухвала скасована, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справу прийняв до провадження суддя Ключник А.С., про що 08.07.2016 року постановив ухвалу. Цією ж ухвалою суддя залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 18.10.2016 року ОСОБА_1 притягнуто до справи співвідповідачем, і до розгляду суду прийнято заяву про зміну позовних вимог, за якою позивачка просила стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 28.03.2004 року в сумі, що еквівалентна 400 000 дол. США в розрахунку за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (див. протокол судового засідання).

Ухвалою суду від 23.11.2016 року у справі призначена судова технічна експертиза, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

У зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Ключника А.С., справа прийнята до провадження цього складу суду, про що суддею 16.07.2018р. постановлена відповідна ухвала. Цією ж ухвалою провадження у справі поновлене, призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 09.11.2018р. справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в заявах позивача.

Представник ОСОБА_5 - адвокат Рацун О.В. позов визнала, і пояснила, що позика була взята її довірителем за відома та згоди дружини ОСОБА_1 , для інвестування в нерухомість з метою отримання прибутку в інтересах сім`ї, однак повернути позику завадили майнові суперечки між ОСОБА_7, що пов`язані з припиненням шлюбу.

ОСОБА_1 заперечила проти позову і пояснила, що про борг їй стало відомо лише під час провадження у справі за її позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_5 про поділ майна подружжя з ухвали про затвердження мирової угоди в дійсній справі, про укладення договору позики ОСОБА_5 її не повідомляв, коштів за договором в сім'ю не надходило, потреби в таких коштах сім'я не мала. ОСОБА_1 також заявила, що вважає договір позики фіктивним і таким, що складений сторонами договору за зловмисною домовленістю, що має на меті позбавити її майна нажитого в шлюбі, пославшись на те, що ОСОБА_4 ніколи не мала доходів, які дозволи б їй надати позику в 400000 доларів США, на час укладення договору позики ОСОБА_4 перебувала у службовій залежності від ОСОБА_5 , позов нею заявлено незадовго після відкриття провадження за позовом про поділ майна подружжя, за мировою угодою ОСОБА_5 зобовязався передати ОСОБА_4 право власності саме на майно, що є предметом позову про поділ майна подружжя.

Адвокат Пізняхівський Ф.М. підтримав доводи ОСОБА_1 і просив в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики, зобов`язання за яким є предметом позову, відповідає вказаним вимогам закону.

Доводи ОСОБА_1 про фіктивність договору не знайшли свого підтвердження доказами.

Судова технічна експертиза на предмет давності виконання договору позики, залишилась без виконання, через неможливість надання експерту необхідних матеріалів, для експертного дослідження.

Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів на те, що договір позики укладено зі згоди ОСОБА_1 , а рівно і на те, що позика використана в інтересах сім ' ї ОСОБА_7 .

Так дійсно, відповідно до ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя.

Проте, при укладенні одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути надана письмово.

Очевидно, що позику в сумі 400000 доларів США не можна розцінити як дрібну побутову угоду, а відтак суд вважає, що договір укладено стосовно цінного майна.

ОСОБА_1 письмової згоди на укладення ОСОБА_5 договору позики не надавалось.

В договорі також відсутня вказівка на те, що позика надається в інтересах сім'ї позичальника, а лише зазначено, що позика надається позичальникові, для придбання земельної ділянки, будівництва будинку та придбання нежилих приміщень.

З наданих доказів вбачається, що подружжя ОСОБА_7 в 2005-2008 роках регулярно інвестували і кошти в нерухомість, проте належних та допустимих доказів про те, що інвестування здійснювалось саме за рахунок позики суду не надано.

Посилання ОСОБА_5 на показання свідків суд відхиляє, оскільки вказані обставини мають бути підтверджені письмовими доказами.

Напроти, ОСОБА_5 в обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду про затвердження у справі мирової угоди, вказує, що оскаржувана ухвала жодним чином не порушує права апелянта, тим самим фактично визнає, що за договором позики він відповідає особисто.

За наведених обставин, суд приходить до висновків, що на вирішення спору на підставі ст. 1049 ЦК України стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає борг, що виник за договором позики від 28 березня 2004 року, в сумі 9102200 грн., що на час ухвалення цього рішення є еквівалентом 400000 доларів США, а в задоволенні позову до ОСОБА_1 слід відмовити, за необґрунтованістю доказами.

Витрати, понесені позивачкою на розгляд справи, за вказаних рішень, мають бути компенсовані їй відповідачем ОСОБА_5 , відповідно і на підставі ст. 141 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 грн. на погашення заборгованості за договором позики від 28 березня 2004 року, та 3654 грн. судового збору, а всього стягнути 9105854 (дев`ять мільйонів сто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.