Провадження № 2-з/643/120/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Мельникової І.Д.,

за участю секретаря: Петрової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява позивачапро забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності, та заборонити останньому виїжджати за межі України до повного виконання рішення суду.

В обгрунтування заяви зазначила, що в проваджені суду перебуває вказана цивільна справа. Зазначила, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати неповнолітню дитину та позивача по справі.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали додані до заяви, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірими із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог заяви у зв`язку з тим, що вимоги є неспівмірними та грунтуються на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Д. Мельникова