Єдиний унікальний номер справи 235/5467/18
Номер провадження 6/235/291/19
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (позивач, стягувач, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа ОСОБА_2 (відповідач, боржник, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

22 жовтня 2019 року на розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій заявлено вимогу поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого по справі № 235/5467/19 на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 09.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 05.09.2018 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. 27 березня 2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 27.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 05.09.2018 року та до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення останньою двадцяти трьох років. Виконавчий лист ОСОБА_1 пред`явлено на примусове виконання до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - 11.09.2019 року. 18 вересня 2019 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з причини пропущеного встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Заявник зазначає, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання було пропущено, оскільки в статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено різні строки вчинення стягувачем дії зі звернення виконавчого документу до виконання (протягом трьох років з дня набрання рішення законної сили та протягом періоду, на який присуджені платежі). ОСОБА_1 посилається, що судовий процес з ОСОБА_2 був досить тривалим, та лише на початку серпня 2019 року поштою було отримано постанову Донецького апеляційного суду від 09.07.2019 року про залишення без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року про стягнення аліментів. За таких обставин, ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновити пропущений строк.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Заявник (позивач, стягувач) ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, на виклик суду надано відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України заяву про розгляд справи в її відсутність.

Заінтересована особа (відповідач, боржник) ОСОБА_2 на заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання подав відзив з викладенням заперечень проти вимог та доводів ОСОБА_1 . Так, увага суду акцентується на тому, що виконавчий лист по справі було видано 27.03.2019 року з зазначенням прямої вказівки, що виконавчий документ підлягає пред`явленню до виконання протягом всього періоду, на який присуджено платежі. Таким чином, отримавши виконавчий лист, ОСОБА_1 мала право на пред`явлення виконавчого документу до досягнення нею двадцяти трьох років, а саме до 17.08.2019 року, однак не скористалася даної можливістю, не виявила належної зацікавленості в реалізації своїх прав та обов`язків як стягувача. За переконанням ОСОБА_2 . відсутні жодні об`єктивні перешкоди для вжиття заходів своєчасної подачі заяви про відкриття виконавчого провадження. Також у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 при розгляді справи була забезпечена наданням правової допомоги, тому адвокат повинен був роз`яснити про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, за позицією ОСОБА_2 , заявником невірно обрано спосіб захисту прав, оскільки остання після отримання повідомлення про повернення виконавчого документу мала право на оскарження такого рішення державного виконавця, однак визнала зазначене повідомлення правомірним та погодилася з обставиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Загалом просить відмовити у вимогах ОСОБА_1 як безпідставних та необґрунтованих. Окремо, ОСОБА_2 , в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Неявка сторін відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України, не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх доводів, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини.

Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року по справі № 235/5467/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 05.09.2018 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років; з дотриманням ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 156 158).

Рішення суду оскаржено ОСОБА_2 (а.с. 168 175).

Постановою Донецького апеляційного суду від 09.07.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року залишено без змін (а.с. 212-219).

На примусове виконання рішення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчий лист.

Згідно розписки виконавчий лист по справі № 235/5467/18 отримано 02.04.2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Секіріним О.В. (а.с. 159).

З розглядуваної заяви ОСОБА_1 вбачається, що датою подачі до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області заяви про примусове виконання рішення є 11 вересня 2019 року (а.с. 223).

18 вересня 2019 року державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 225).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Вказане положення також закріплено в ч. 2 ст. 433 ЦПК України.

З аналізу вказаних положень правових норм вбачається, що при розгляді судами справ такої категорії як поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання підлягає перевірці одночасне існування таких обставин, як: - факт (дійсність) пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання; - поважність причин пропуску строку з позиції оцінки обставин, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальної дій у визначений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, датою ухвалення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є 27 березня 2019 року. Аліменти присуджено в порядку ст. 199 СК України, в зв`язку з продовженням повнолітньою донькою ОСОБА_2 ОСОБА_1 навчання, період такого утримання з 05.09.2018 року (початок стягнення визначено відповідно до ст. 191 СК України - день пред`явлення позову) до закінчення навчання (термін навчання з 01.09.2018 року, тривалість навчання 1 рік 4 місяці), але не більше ніж досягнення ОСОБА_1 23-річного віку (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист подано до виконання 11.09.2019 року, тобто вже після досягнення ОСОБА_1 23-трьохрічного віку.

Виконавчий лист було повернуто стягувачу Бондар В.Д. без прийняття до виконання, оскільки пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. На звороті виконавчого листа зазначені відмітки державного виконавця про повернення документа стягувачу згідно п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 226).

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь. Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною 3 ст. 12 Закон № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Вказані положення процесуальної правової норми мають застосовуватися взаємоузгоджено, оскільки законодавцем не встановлено спеціального строку для пред`явлення виконавчих документів у справах про присудження періодичних (щомісячних) стягнень (утримань), а розширено право стягувача на подачу заяви про примусове виконання таких рішень.

За переконанням суду, із закінченням періоду на який присуджено аліменти не втрачається право на пред`явлення виконавчого листа до виконання. У випадку стягнення періодичних платежів, частина 3 ст. 12 Закон № 1404-VIII збільшує загальний трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до усього періоду, на які присуджені періодичні платежі, але не обмежує загальний трирічний строк періодом, на який присуджені платежі.

Той факт, що ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» розширює, а не звужує загальний трирічний строк, визначений у ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VIII узгоджується із вимогами норм матеріального права, зокрема, - ч. 1 ст. 194 СК України, відповідно до якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у випадку існування заборгованість із стягнення відповідних платежів закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням вказаного, суд приходить до переконання, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 235/5467/18 заявником ОСОБА_1 не пропущено, та становить три роки з наступного дня після набрання рішенням законної сили (згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»). Вказівка про пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі не є обмеженням для стягнення присуджених аліментів, оскільки, на думку суду, в даному випадку підлягає застосуванню строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який є більшим і забезпечує право стягувача на виконання рішення суду.

Розглядаючи спірні відносини сторін, суд наголошує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом. Стаття 6 Конвенція гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя; проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили. Згідно із запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справи «Горнсбі проти Греції», «Півень проти України»).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 була пред`явлена до суду 05.09.2018 року (а.с. 1); по справі судом першої інстанції проведено 6 засідань (протоколи судових засідань а.с. 78, 82, 96, 122, 134-135, 154); рішення суду ухвалено 27 березня 2019 року (а.с. 155); за наслідками апеляційного провадження рішення суду набуло законної сили 09.07.2019 року (відповідно ч. 2 ст. 273 ЦПК України). Невиконанні аліментні зобов`язання ОСОБА_2 не можуть бути скасовані, припинені лише фактом досягнення заявником (стягувачем) ОСОБА_1 23-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки такий підхід не відповідає принципу правової визначеності ст. 199 СК України, та може свідчити, що батькам, потрібно лише дочекатися досягнення повнолітніми дітьми, які продовжують навчання 23-річного віку, щоб звільнитися від невиконаних обов`язків зі сплати аліментів.

Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, правових норм, що підлягають застосуванню при розгляді спірних відносин, - приходить до переконання про безпідставність заяви ОСОБА_1 про поновлення в порядку ст. 433 ЦПК України строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки трирічний строк виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року, яке набуло законної сили 09.07.2019 року, не пропущено.

Постановляючи таку ухвалу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою для звернення ОСОБА_1 до суду є невизнання права на відкриття виконавчого провадження за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/5467/18 від 27.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, - повідомленням Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 18.09.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання. Суд не надає оцінку правомірності такого рішення (повідомлення), оскільки оскарження дій / рішень державного виконавця є предметом розгляду категорії справ, порушених в порядку ст. ст. 447-449 ЦПК України. Зазначаючи такий висновок, суд звертає увагу, що безпосередньо ОСОБА_2 (відповідач, боржник) у відзиві (запереченнях) на заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання висловлює позицію про можливість реалізації права на оскарження рішення державного виконавця.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що захист прав ОСОБА_1 об`єктивно не потребує впливу з боку суду в заявлений (обраний) спосіб, а саме постановлення ухвали в порядку ст. 433 ЦПК України, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 433 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовити.

Складення повної ухвали відповідає даті її постановлення.

В розумінні ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: