справа № 759/8145/16-ц
головуючий у суді І інстанції Борденюк В.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

11 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів: Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання договору кредиту недійсним, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ІСКGMСU,8601.002 від 12 липня 2011 року, яка станом на 05 квітня 2016 року становила 37 020 грн 41 коп. та складалася з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7 280 грн 90 коп., з простроченої заборгованості за процентами у розмірі 10 091 грн 19 коп., пені у розмірі 19 440 грн 32 коп.

Не погодившись з позовними вимогами банку, ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов про визнання недійним кредитного договору з підстав невідповідності його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором у сумі 24 951 грн 54 коп.

Задовольняючи частково первісний позов та, стягуючи з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 24 951 грн 54 коп., суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг.

При цьому, при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції керувався частиною 2 статті 258 ЦК України, та застосував позовну давність і визначив, що пеня може бути нарахована з 09 червня 2015 року і становить 11 860 грн 87 коп., та частину 3 статті 551 ЦК України, зменшивши розмір пені до 7 579 грн 45 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави з якими закон пов`язує недійсність правочину відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення у повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» залишено без змін, в частині вирішення позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасовано, та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував, що банк пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, що в свою чергу унеможливлює стягнення процентів та пені після зміни строку основного зобов`язання, а також суд не визначився з періодом, за який вони мають бути стягнуті, та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість вимог банку у цій частині.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідно до частини 2 стаття 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

12 липня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ІСКGMСU,8601.002 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн зі сплатою 36 % річних строком на два роки.

Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2 років.

Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою.

Згідно з пункту 5.2 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню - 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

14 грудня 2015 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на адресу позичальника, направлена вимога на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України щодо дострокового повернення у строк до 07 січня 2016 року заборгованості за кредитним договором, яка станом на 08 грудня 2015 року становить 29 590 грн 98 коп. та складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7 280 грн 90 коп., з простроченої заборгованості за процентами - 8 358 грн 34 коп. та пені - 13 951 грн 74 коп. (а.с. 35 т. 1).

Позичальник вимогу банку про дострокове повернення кредиту не виконав, внаслідок чого відповідно до розрахунку прострочена заборгованість за кредитом станом на 05 квітня 2016 року складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7 280 грн 90 коп., з простроченої заборгованості за процентами - 10 091 грн 19 коп. та пені - 19 440 грн 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково у розмірі 24 951 грн 54 коп., суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з обґрунтованості позовних вимог, однак у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, вважав за можливе застосувати наслідки спливу позовної давності, встановлені частиною статті 267 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна з огляду на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з виписки із позичкового рахунку ОСОБА_1 з 13 липня 2011 року по 05 квітня 2016 року банк виконав обов`язок із надання позичальнику кредиту у розмірі 8000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість за кредитом станом на 05 квітня 2016 року складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7 280 грн 90 коп. Доказів на спростування розміру заборгованості та повернення кредиту відповідачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом є доведеним та обґрунтованими, рішення суду першої інстанції цій частині є законним, апеляційна скарга в цій частині залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині - залишається без змін.

Що стосується заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованої за період з 13 липня 2011 року по 05 квітня 2016 року у розмірі 10 091 грн 19 коп., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами, 12 липня 2011 року, і діє протягом 2 років, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. У разі закінчення терміну кредитного договору, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк (а.с. 32 т. 1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості

на кінець дня 27 червня 2013 року залишок простроченої заборгованості становив 1862 грн 60 коп., пеня - 778 грн 58 коп., прострочені проценти та проценти нараховані на прострочену заборгованість - 349 грн., сума погашених прострочених процентів та процентів нараховані на прострочену заборгованість - 349 грн.

на кінець дня 15 липня 2013 року залишок простроченої заборгованості становив 7 801 грн 56 коп., пеня - 780 грн 88 коп., прострочені проценти та проценти нараховані на прострочену заборгованість становить 459 грн 33 коп.

Отже, підстав для продовження договору на такий самий строквідповідно до пункту 3.2. немає, і погоджений сторонами строк кредитування закінчився 12 липня 2013 року.

Припис абз.2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення простроченої заборгованості за процентами у розмірі 9 631 грн 86 коп. за період з 12 липня 2013 року (закінчення строку кредитування) по 05 квітня 2016 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за процентами у розмірі 459 грн 33 коп. за період з 12 липня 2011 року по 12 липня 2013 року, в межах строку кредитування, в цій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 цього кодексу).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Отже, кредитор має право на стягнення пені нарахованої в межах строку кредитування за період з 12 липня 2011 року по 12 липня 2013 року, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 19 440 грн 32 коп., нарахованої після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судом безпідставно застосовано позовну давність до цих вимог, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду, з`ясувавши належним чином фактичні обставини справи, що мають правильне значення для правильного вирішення спору, достовірно з`ясувала розмір заборгованості за кредитним договором, перевірила період за який нараховані: заборгованість, проценти за користування кредитними коштами та пеня, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати у частині стягнення 9 631 грн 86 коп. процентів за користування кредитними коштами та пені у розмірі 19 440 грн 32 коп. за невиконання умов кредитного договору, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов банку про стягнення заборгованості у розмірі 37 020 грн 41 коп. задоволений частково у розмірі 7 740 грн 23 коп., відповідно 79% та 21%)

Згідно з підпунктом 1, 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2016 року становить 1378 грн.)

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви , іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, то первісний позов юридичної особи складається з вимоги майнового характеру, а тому при його поданні, враховуючи його ціну, судовий збір сплачений у розмірі 1 378 грн.

За подачу апеляційної скарги на рішення суду, яке відповідач оскаржує у повному обсязі, останній сплатив судовий збір з розрахунку 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні первісної позовної заяви, тобто 1 515 грн 80 коп. (1378 х110 %).

Відповідно до пунктів 4 б) в) частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини з зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 368, 371, 372, 374, 376, 382, 390, 391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року у частині стягнення 9 631 грн 86 коп. процентів за користування кредитними коштами та пені у розмірі 19 440 грн 32 коп. за невиконання умов кредитного договору, з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відмовити ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 9 631 грн 86 коп. процентів за користування кредитними коштами та пені у розмірі 19 440 грн 32 коп. за невиконання умов кредитного договору.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 280 грн 90 коп. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 459 грн 33 коп. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135 міст Київ вулиця Чорновола В'ячеслава будинок 25 ) судовий збір у розмірі 289 грн 38 коп., сплачений у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135 міст Київ вулиця Чорновола В'ячеслава будинок 25 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 197 грн 48 коп., сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина