У Х В А Л А

"08" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено заочне рішення у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу, яким вказаний позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 16 282 гривень 35 копійок, судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень 00 копійок, а всього 16 945 гривень 95 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 11 жовтня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення, в якій останній просить суд: заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2015 по цивільній справі № 755/12195/15-ц за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу переглянути та скасувати; цивільну справу № 755/12195/15-ц за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу призначити до нового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність зазначеного заочного рішення суду, копію якого отримав лише 18.09.2019, після того як у вересні 2019 року на його банківські рахунки Дніпровським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було накладено арешт. Зазначає, що про наявність вказаної цивільної справи не знав та не міг знати, оскільки позивачем було зазначено його адресу проживання: АДРЕСА_1 , де він ніколи не жив та не був зареєстрований, так як з 22.01.2003 і по цей час його постійним місцем проживання є наступна адреса: АДРЕСА_2 . Викликів у судові засідання під час розгляду цивільної справи відповідач не отримував, у зв`язку з чим не з`являвся у судові засідання та не подав відзив зі своїми запереченнями проти позову, що позбавило відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права як учасника справи. Щодо позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України, вважає у їх задоволенні має бути відмовлено у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строків позовної давності на звернення до суду за захистом свого права. Так, дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1 ,який керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н. НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, д.н. НОМЕР_2 , сталася 01.02.2012. Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України про порушення своїх прав дізналося 02.02.2012, коли ОСОБА_2 звернувся до нього з повідомленням про ДТП. Крім того, із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження його транспортного засобу, ОСОБА_2 звернувся до позивача 25.05.2012. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки відповідний позов надійшов до суду лише 17.06.2015. Зазначив, що до матеріалів справи було долучено Акт виконаних робіт, який до справи жодного відношення не має.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги про перегляд заочного рішення, та додатково зазначив, що МТСБУ не були доведені позовні вимоги в частині стягнення з нього витрачених коштів за послуги аварійного комісара. Щодо адреси його місця проживання: АДРЕСА_1 , то дану адресу він дійсно зазначав під час ДТП, однак на момент розгляду справи за позовом МТСБУ, там не проживав. Чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент ДТП він не мав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення заявника, оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу, яким вказаний позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 16 282 гривень 35 копійок, судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень 00 копійок, а всього 16 945 гривень 95 копійок.

Так, провадження у вказаній цивільній справі було відкрито ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, якою справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.09.2015 на 14:30 годину, в судове засідання викликано сторони.

04 вересня 2015 року цивільна справа знята і складу, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 02.10.2015 на 09:00 годину.

При цьому, всі ухвали суду та виклики в судові засіданні, в тому числі і заочне рішення суду від 02 жовтня 2015 року, були направлені відповідачу за адресою зазначеною у позовній заяві: АДРЕСА_1 , яка також містилась у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2012, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до 6 місяців. Судом встановлено, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні під час розгляду матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності та зазначав адресу свого місця проживання саме як: АДРЕСА_1 .

Крім того, виклик відповідача ОСОБА_1 у судове засідання на 02.10.2015 здійснено, в тому числі, шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» від 26.09.2015, та попереджено відповідача, що у випадку неявки у судове засідання, справа буде розглянута у його відсутність.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5, 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи, направлений за адресою: АДРЕСА_1 , виклик Дніпровського районного суду м. Києва про розгляд справи № 2604/4037/2012 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП останній отримав, про що свідчить його явка в судове засідання 07 березня 2012 року, про що зазначається у відповідній постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2012.

Копія ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви із додатками не були вручені відповідачу ОСОБА_1 , а конверт з відправленням повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

З огляду на вищевикладене вбачається, що судом здійснювалися виклики відповідача, а також направлялося заочне рішення суду у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно із до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За нормою ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Дніпровського районного суду від 02 жовтня 2015 року, зокрема, було встановлено, що платіжним дорученням № 1/1-16652 від 16 липня 2012 року, одержано банком 19 липня 2012 року, МТСБУ здійснило перерахування страхового відшкодування ОСОБА_2 на суму 15 522,35 гривень (а.с. 25 зворотній бік).

Таким чином, убачається, що саме з 16 липня 2012 року у позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України розпочався перебіг трирічного строку позовної давності щодо регресної вимоги по відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди по виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 15 522,35 гривень.

З огляду на викладене, суд не погоджується із доводами заявника щодо сплину позовної давності та необхідність відмови у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Щодо визнання неналежним доказом Акту виконаних робіт по дорученню за номером 17240 від 06.04.2012 на суму 840 грн, то такий письмовий доказ при винесенні заочного рішення від 02.10.2015 судом не брався до уваги.

На підставі викладеного суду приходить висновку про те, що відповідач не подав нових доказів, на підставі яких суд встановив би наявність або відсутність обставин (фактів), та які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які б були підставою для скасування заочного рішення.

За таких обставин, враховуючи наведені заявником обставини щодо скасування заочного рішення, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано підтвердження поважності неявки відповідача в судове засідання та не надано підтвердження того, що докази на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим заява відповідача про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 228, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текс ухвали складено 12 листопада 2019 року.

Суддя: