КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7.11.2019 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання заповіту недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 р., актовий запис №693 (а.с. 35).

01.07.2003 р. ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 (а.с. 85-86).

19.02.2005 р. ОСОБА_3 подарував вказану квартиру ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування, посвідченим нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори (а.с.90).

Згідно Інформаційної довідки, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 16.06.2015 р., квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.12.2005 р. (а.с. 29).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 року, актовий запис № 1747, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років (а.с. 36).

18.12.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову, якою відмовлено дочці спадкодавця ОСОБА_1 в оформленні свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 28, 35).

Постанову нотаріуса мотивовано тим, що спадкоємцем ОСОБА_1 не подано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказане майно.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання недійсним заповіту від 01.07.2003 року, складеного спадкодавцем ОСОБА_3 відносно квартири АДРЕСА_1 , а також, що ОСОБА_3 ще за життя подував дружині, відповідачці ОСОБА_2 вказану квартиру на підставі Договору дарування від 19.02.2005 р., а тому ця квартира не є складовою спадкової маси після смерті ОСОБА_3

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, підтверджуються наданими суду доказами.

Оцінивши надані суду докази та приймаючи до уваги пояснення учасників справи, надавши оцінку показанням свідків, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту від 01.07.2003 р., складеного спадкодавцем ОСОБА_3 відносно квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивачкою не доведено того, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, а з відповідним позовом про визнання заповіту недійсним позивачка ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Крім того, судом встановлено, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спадкодавець, її батько ОСОБА_3 , дійсно страждав на алкогольну залежність і що це могло вплинути на його волю під час складання спірного заповіту; що допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили алкогольної залежності спадкодавця, характеризуючи його лише з позитивної сторони.

До того ж, враховуючи, що підставою звернення позивача з позовом про визнання недійсним заповіту від 01.07.2013 р., складеного її батьком щодо квартири АДРЕСА_1 , є намір позивачки отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, суд вірно вважав, що квартира АДРЕСА_1 спадкодавцем ОСОБА_3 ще за життя була передана у дар його дружині, відповідачці по справі ОСОБА_2 , на підставі Договору дарування від 19.02.2005 р. і тому спірна квартира не є складовою спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 18.11.2019 р.

Головуючий :

Судді :