Справа № 694/1662/19
провадження № 2/694/652/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
11.11.2019 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Гончаренко Т.В.,
з участю секретаря судового засідання Блискавки А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_2 097) 030-54-74, електронна адреса та пошта відсутні) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання невідоме, засоби зв`язку невідомі), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання невідоме, засоби зв`язку невідомі) про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом вказавши, що він являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . В даному будинку зареєстровані відповідачі, а саме син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишня невістка позивача, цивільна дружина його покійного сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Хоча відповідачі і зареєстровані в даному будинку, але ОСОБА_3 не проживає з 2009 року, ОСОБА_5 з серпня 2017 року та в витратах по утриманню житла участі не приймають. Син постійно перебуває за кордоном, але в даний час місце його знаходження невідоме, а невістка відразу після смерті ОСОБА_4 перейшла жити до іншого чоловіка приблизно в серпні 2017 року, а в липні покинула дітей в м.Звенигородка, але про її місцезнаходження йому нічого не відомо. В даний час позивач оформив опіку над малолітніми онуками, дітьми його покійного сина ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 та в зв`язку з скрутним матеріальним становищем йому необхідно оформити субсидію, а тому він змушений звернутися до суду.
Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд визнати відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_4 , що на праві власності належить позивачу, внаслідок їхньої відсутності більше року.
Ухвалою суду від 11.10.2019 провадження по вищезазначеній справі відкрито та ухвалено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до інформації виконавчого комітету Звенигородської міської ради про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , тож копія позову з додатками на ім`я відповідачів надсилались за вказаною адресою, що підтверджується поштовими відправленнями суду.
Крім того, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області.
Таким чином відповідачі були належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи.
Відповідачам було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачами не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд
вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 27.07.2017 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_4 (а.с.6).
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вказує позивач, в даному будинку зареєстровані відповідачі, а саме син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишня невістка позивача, цивільна дружина його покійного сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Хоча відповідачі і зареєстровані в даному будинку, але ОСОБА_3 не проживає в ньому з 2009 року, ОСОБА_5 з серпня 2017 року та в витратах по утриманню житла участі не приймають. Син постійно перебуває за кордоном, але в даний час місце його знаходження невідоме, а невістка відразу після смерті ОСОБА_4 перейшла жити до іншого чоловіка приблизно в серпні 2017 року, а в липні покинула дітей в м.Звенигородка, але про її місцезнаходження йому нічого не відомо. В даний час він оформив опіку над малолітніми онуками, дітьми його покійного сина ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 та в зв`язку з скрутним матеріальним становищем бажає оформити субсидію.
Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Ільченко О.Б. в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 27.09.2019 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_5 зареєстрований ОСОБА_3 , але за даною адресою не проживає більше десяти років ( а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер син позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.09.2019 р., виданого повторно Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області /а.с.8/.
Згідно копії посвідчення № НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_4 , згідно з розпорядженням Звенигородської районної державної адміністрації від 08.08.2019 року №148 та №150 ОСОБА_1 призначений опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , 16.09.2013 року /а.с.7/.
Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Ільченко О.Б. в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 04.09.2019 року вбачається, що обстежено сімейний стан та умови проживання для дітей ОСОБА_8 , 2011 року народження та ОСОБА_9 , 2013 року народження. Діти проживають разом з дідом та бабою, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 . Мати дітей ОСОБА_2 протягом півтора року їх вихованням та матеріальним утриманням не займається, вона взагалі відсутня /а.с.9/.
Таким чином судом встановлено, що відповідачі, які зареєстровані за адресою: будинок АДРЕСА_4 , не проживають в будинку без поважних причин ОСОБА_3 з 2009 року, ОСОБА_2 близько півтора року і тому втратили право на користування цим житлом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі наведеного, ст. 167 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Т.В. Гончаренко