Дата документу 06.11.2019 Справа № 333/1220/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/1220/19Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б. Повний текст рішення складено 04.06.2019 року
Пр. № 22-ц/807/2658/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради про поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1), який в подальшому уточнив (а.с. 45-47) та в якому просив поновити його на посаді лікаря акушера-гінеколога КНП «Міська лікарня № 1» ЗОР.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 2001 року він працював в указаній установі. 08.08.2018 року відповідачем було видано наказ «Про скорочення штату працівників», на виконання якого 10.09.2018 видано наказ «Про попередження працівників про майбутнє звільнення». 20.09.2018 року відповідачем видано наказ № 117 про направлення позивача на курси підвищення кваліфікації «Передатестаційний цикл» з 17.10.2018 року по 15.11.2018 року, після проходження яких йому було присвоєно вищу кваліфікаційну категорію, згідно з наказом Департаменту охорони здоров`я Запорізької ОДА № 599-о від 26.11.2018 року. 26.12.2018 року наказом № 390 к/тр його було звільнено з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважав, що при звільненні відповідачем були порушені права позивача, а саме: під час його перебування на передатестаційних курсах, 26.10.2018 року відбулося засідання комісії про розгляд переважного права залишення на роботі, про що він дізнався значно пізніше. З відповіді відповідача на звернення позивача від 14.02.2019 року, зазначено, що при розгляді переважного права при рівності кваліфікаційних категорій враховувалась продуктивність праці, медичний стаж роботи та стаж роботи в КНП «Міська лікарня № 1» ЗОР. Згідно з протоколом засідання комісії про розгляд переважного права від 26.10.2018 року, продуктивність праці у позивача виглядає однією з кращих; медичний стаж роботи, за виключенням лікаря пенсійного віку, найбільший - 30 років; стаж роботи в даному закладі - 17 років. Перевага в залишенні на роботі надається: особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Позивач є в сім`ї єдиним, хто має самостійний заробіток. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників. Департаментом правового забезпечення Міністерства соціальної політики рекомендовано враховувати наявність післядипломної освіти. Наявність у позивача посвідчення про закінчення клінічної ординатури (2 роки навчання на кафедрі акушерства і гінекології ЗДМУ) до уваги не взято. Розгляд переважного права залишення на роботі відповідачем проведено в той час, коли незабаром мала відбутись запланована атестація лікарів, про що адміністрації установи було відомо. Та засідання комісії відбулося завчасно, без урахування підсумків атестації лікарів, що в результаті призвело до його звільнення з посади. На початку лютого 2019 року позивачу стали відомі факти поворотного поновлення на роботі працівників на аналогічні посади, що мали місце 27.11.2018 року, без врахування його переважного права, згідно зі ст. 42-1 КЗпП України (на той час він вже мав вищу кваліфікаційну категорію). На даний час в жіночій консультації працюють всі лікарі, що підлягали скороченню згідно з процедурою (за виключенням двох, що звільнились за власним бажанням). Тож фактично скороченим виявився один позивач. У разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновленим на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кулик В.Б. (а.с. 10).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року (а.с. 57) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року (а.с. 109-112) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (а.с. 116-120) просив рішення суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.А. та Маловічко С.В. (а.с. 122).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 123) апеляційне провадження у цій справі відкрито.

В автоматизованому порядку у цій справі замінено суддею Кухарем С.В. суддю Кочеткову І .В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 125-126).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 127) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням відпустки судді-доповідача (а.с.136).

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. (а.с. 138-168).

В автоматизованому порядку у цій справі суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. у цій справі суддів Кухаря С.В. та Маловічко С.В. у зв`язку з тривалими відпусткою та хворобою останніх.

Позивач подав апеляційному суду через канцелярію документи (а.с. 172-174).

У судовому засіданні 18 вересня 2019 року розпочато розгляд цієї справи апеляційним судом по суті (а.с. 175-176): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, у розгляді справи оголошено перерву, роз`яснено представникові відповідача право надати документи на підтвердження дати реєстрації правонаступника, яким останній вважав за доцільне скористатись.

Відповідач надав апеляційному суду через канцелярію документи на підтвердження останнього (а.с. 180-191).

У судовому засіданні 23 жовтня 2019 року продовжено розгляд цієї справи апеляційним судом (а.с.192-193): заслухано додаткові пояснення позивача та представника відповідача, досліджено додаткові докази, надані сторонами, у розгляді справи оголошено перерву, роз`яснено сторонам право надати докази дати реєстрації у реєстрі припинення саме КУ «Міська лікарня № 1».

01 листопада 2019 року відповідач надав апеляційному суду докази останнього (а.с. 197-213).

Заслухавши у судовому засіданні 06 листопада 2019 року доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача - КНП «Міська лікарня № 1 Запорізької міської ради - Шрамко О.М. (а.с.87), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12, 78, 80, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України та виходив із необґрунтованості останнього у повному обсязі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що з 2001 року позивач працював в КП «Міська лікарня № 1», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 (а.с. 47-50).

08.08.2018 року відповідачем був виданий наказ № 234р «Про скорочення штату працівників» (а.с. 17-20).

10.09.2018 року відповідачем був виданий наказ № 239р «Про попередження працівників КУ «Міська лікарня № 1» про майбутнє звільнення» (а.с. 21-23).

17.09.2018 року відповідачем було зроблено спробу вручити позивачу попередження про майбутня звільнення, але останній відмовився від його отримання, що підтверджується підписами на цьому попередженні уповноважених осіб з боку відповідача (а.с. 77).

20.09.2018 року відповідачем видано наказ № 117 про його направлення на курси підвищення кваліфікації «Передатестаційний цикл» з 17.10.2018 року по 15.11.2018 року (а.с. 16).

10.10.2018 року відповідачем було повторно надано позивачу перелік вакантних посад, які були станом на 10.10.2018 року в КУ «Міська лікарня №1», але він відмовився обирати запропоновані посади та ставити підпис під переліком вакантних посад, про що був складений акт від 10.10.2018 року № 7 (а.с. 79).

26.10.2018 року відбулося засідання комісії зі скорочення штатної чисельності, на якому вирішувалось, зокрема, питання щодо переважного права залишення на роботі, проте щодо позивача це питання відповідачем не розглядалось, що підтверджується протоколом № 4 засідання комісії про розгляд переважного права залишення на роботі від 26.10.2018 року (а.с. 38-40).

15.11.2018 року позивачу було видано свідоцтво № 1553 про складання іспиту з спеціальності «Акушерство та гінекологія» в ДЗ «Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України», в якому рекомендовано йому присвоїти вищу категорію (а.с. 89).

З 26.11.2018 року по 24.12.2018 року включно позивач перебував на лікарняному. На підтвердження даного факту, позивачем листка непрацездатності суду не надано, однак у судовому засіданні сторонами дана обставина не оспорювалася.

26.11.2018 року наказом Департаменту охорони здоров`я Запорізької ОДА № 599-о позивачу було присвоєно вищу кваліфікаційну категорію.

26.12.2018 року наказом № 390 к/тр, виданим відповідачем було звільнено позивача з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15).

П. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

За ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Ч. 2 ст. 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

За змістом ст. 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року № 1264цс17, постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 591/3603/17, від 27 березня 2019 року у справі 591/2905/17, від 20 березня 2019 року у справі № 757/10885/16-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

17.09.2018 року позивач був попереджений відповідачем про майбутнє звільнення, ознайомлений з наказами № 234р від 08.08.2018 року «Про скорочення штату працівників» та № 239р від 10.09.2018 року «Про попередження працівників КУ «Міська лікарня № 1» про майбутнє звільнення», а також йому було запропоновано зайняти одну з перелічених вакансій, що існували на підприємстві і відповідали її спеціальності та кваліфікації. Проте, позивач відмовився від підписання цих наказів та попередження про майбутня звільнення від 17.09.2018 року. Ці обставини підтверджуються попередженням про майбутня звільнення від 17.09.2018 року, на якому цей факт засвідчують підписи уповноважених осіб з боку відповідача.

26.12.2018 року наказом № 390 к/тр, виданим відповідачем було звільнено позивача з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто двомісячний строк попередження роботодавцем працівника про скорочення штату відповідачем було дотримано.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів своєї позиції у справі, що у розпорядженні відповідача під час прийняття рішення щодо переважного права на залишення на роботі працівників, що скорочувались були наявні документи, які підтверджували більш високу кваліфікацію, продуктивність праці та сімейний стан позивача.

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено саме з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації Комунальної установи «Міська лікарня №1», на якій він бажав робити й далі, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Комунальної установи «Міська лікарня №1» № 390 к/тр лише 26.12.2018 року.

А станом на 28.11.2019 року, тобто з дня попередження і до звільнення позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 року), у Комунальній установі «Міська лікарня №1» № 390 к/тр з`явилась вакансія лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, оскільки акушери - гінекологи жіночої консультації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28.11.2018 року були переведені (копії заяв та наказів а.с. 97, 100-102), та яка не була запропонована Комунальною установою «Міська лікарня №1», ОСОБА_1 взагалі, а на неї на 0,5 ставки та на 0,25 ставки ще саме Комунальною установою «Міська лікарня № 1» були прийняті на роботу з 28.11.2018 року інші особи - раніше вже скорочені (звільнені) працівники цієї установи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копії наказів від (а.с.103-104), що є порушенням вимог ст. 40 ч. 2, ст.49-2 ч. 3 КЗпП України.

При цьому, перебування позивача у цей час на лікарняному, курсах підвищення кваліфікації тощо не звільняло власника - Комунальну установу «Міська лікарня №1» від виконання свого обов`язку перед ОСОБА_1 щодо запропонування саме йому в першу чергу цієї вакантної посади, яка з`явилися в установі після його попередження про звільнення за скороченням та до його звільнення 26.12.2018 року, тим більш, що остання відповідала той посаді, яку він обіймав до звільнення, його кваліфікації та бажанню, саме він мав переважне право на влаштування на цю посаду перед ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

При вищевикладених обставинах, з урахуванням ефективного способу захисту прав позивача ОСОБА_1 у цій справі (ст. 5 ЦПК України), незаконним є звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Комунальної установи «Міська лікарня №1» № 390 к/тр від 26.12.2018 року.

В силу вимог ст. 80 ч. 1 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого до загального доступу (ст.. 89 ч. 1 ЦК України).

За змістом ст. 104 ч. 1 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (перетворення)… У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Апеляційним судом встановлено, що ліквідація (припинення) Комунальної установи «Міська лікарня №1» відбувалась шляхом реорганізації (перетворення) у Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради, яка була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 03.12.2018 року та є правонаступником прав та обов`язків Комунальної установи «Міська лікарня №1», а реєстрація припинення Комунальної установи «Міська лікарня №1» відбулась лише 02.04.2019 року, тобто (а.с.197-232 - докази, передбачені ст. ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 у своєму позові (а.с. 45-47), за яким судом першої інстанції саме було відкрито провадження у цій справі (а.с. 57), не заявляв будь-яких інших позовних вимог (про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди тощо), окрім поновлення його на роботі.

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Разом із тим, поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, знаходяться вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про направлення цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду за результатами розгляду його вищезазначеної апеляційної скарги цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Комунальної установи «Міська лікарня №1» № 390 к/тр від 26.12.2018 року; поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації КУ «Міська лікарня №1», правонаступником якої є КНП «Міська лікарня № 1 ЗМР ().

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Комунальної установи «Міська лікарня №1» № 390 к/тр від 26.12.2018 року.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації Комунальної установи «Міська лікарня №1», правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 1 Запорізької міської ради ().

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 08.11.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.