Провадження №2/521/1656/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій, після зміни розміру позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування витрат на лікування та поховання у розмірі 33736 грн., та з ОСОБА_3 на її користь відшкодування витрат на лікування та поховання у розмірі 43375 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. З 7 червня 2017 року позивач та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі. За час шлюбу, як вказує позивач, ОСОБА_3 не працював та доходів не отримував. 16 серпня 2017 року позивач, за свої особисті кошти, придбала для ОСОБА_4 , яка була бабою чоловіка позивача, медичне функціональне ліжко, для полегшення стану ОСОБА_4 , яка страждала від пролежней, вартістю 14382 грн. 14 березня 2018 року позивач за свої особисті кошти оплатила комплект імплантів для операції батька її чоловіка, ОСОБА_5 , а також перебування останнього у палаті в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 Позивач самостійно, без участі та присутності відповідачів поховала за свій рахунок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Як зазначає позивач, її відносини з чоловіком не склалися, на час розгляду справи подружжя проживає окремо. Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Заяви про прийняття спадщини подали діти ОСОБА_5 - відповідачи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про існування якого позивач дізналася лише після смерті родичів її чоловіка. Дружина ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на користь свого сина ОСОБА_6 Таким чином, частка ОСОБА_3 у спадщині дорівнює 9/16, частка ОСОБА_2 дорівнює 7/16. Як зазначає позивач, загалом нею було витрачено на лікування та поховання родичів її чоловіка грошових коштів у розмірі 77112 грн. 38 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів пропорційно до їх часток у спадщині.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав, та звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що із спадкодавцями за час їх життя не спілкувався, так як його батько ОСОБА_5 залишив сім`ю, коли відповідачу було 4 роки. Про існування ОСОБА_3 , та його матері - ОСОБА_7 , відповідач дізнався після відкриття спадщини, коли нотаріусом були застосовані заходи по його розшуку, як спадкоємця першої черги за законом. Свідоцтва про право на спадщину відповідачем отримано не було. Шлюб між позивачем та ОСОБА_3 не розірвано, а догляд та витрати на лікування та поховання спадкодавців свідчать про підтримання стосунків між подружжям. Стягнення витрат з чоловіка на користь дружини є недоцільним, так як майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Імплант для проведення операції ОСОБА_5 було придбано 14.03.2018 року, в той час як саму операцію проведено 13.03.2018 року. Крім того, позивачем не надано розрахункових документів на підтвердження витрат на поховання.

25 лютого 2019 року позивачем було подано відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якій позивач вказала про те, що імплант для ОСОБА_5 нею було оплачено після проведення операції, так як тільки під час самої операції лікар може визначити, саме який імплант потрібен хворому, а так як операцію було завершено 13 березня 2018 року о 17-40, то оплата за імплант була проведена наступного дня.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він є другом батьків позивача, знає її з дитинства. В його присутності ОСОБА_1 придбала ліжко для ОСОБА_4 , яке було доставлено за допомогою свідка в квартиру, де проживала ОСОБА_4 , та встановлено в цій квартирі для використання ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він є знайомим ОСОБА_1 , на час придбання імплантів для ОСОБА_5 позивач проходила практику та стажувалася на підприємстві, в якому свідок був керівником. В судовому засіданні ОСОБА_9 показав, що в його присутності ОСОБА_1 придбавала імплант для свого свекра, спілкувалася з продавцем цього товару, який безпосередньо прибув до місця роботи свідка та стажування позивача. Крім того, свідок безпосередньо супроводжував позивача, та прибув з нею до лікарні, в якій перебував на лікуванні ОСОБА_5 , де ОСОБА_1 проводила оплату за перебування ОСОБА_5 у палаті.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що дійсно, всі вказані позивачем витрати ОСОБА_1 робила самостійно, так як її син - ОСОБА_3 самостійного заробітку не мав, хоча і навчався в морській академії, де здобув відповідну спеціальність. Коштів у сім`ї не було, тому всі витрати по лікуванню та похованню померлих взяла на себе позивач, якій фінансово допомагали її батьки.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є студенткою, навчається дистанційно, не працює, в зв`язку із чим її батьки надавали їй матеріальну допомогу у розмірі приблизно 1000 доларів США на навчання, придбання підручників, харчування тощо.

Викликані судом свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, позивач та її представник не наполягали на їх допиті.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, складеного 16 березня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2903 ( а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із частки квартири АДРЕСА_1 , та автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, складеного 20 березня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3062 ( а. с. 14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із частки квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом є його діти - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також дружина - ОСОБА_7 , мати відповідача ОСОБА_3 .

Відповідачі спадщину після ОСОБА_5 прийняли, подавши в установленому законом порядку заяви про прийняття сподищини.

Дружина ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка на користь свого сина - ОСОБА_3 , що підтверджується копією заяви від 24.04.2018 року (а. с. 71).

Спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є її внуки - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідачи спадщину після ОСОБА_4 прийняли, подавши в установленому законом порядку заяви про прийняття сподищини.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 3).

За життя ОСОБА_5 йому було проведено операцію у відділенні травматології Військово-медичного клінічного центру Південного регіону - закрита репозиція перелому лівої стегнової кістки МОС інтрамедуллярним цвяхом PFNA, що підтверджується копією посмертного епікризу № 3929 (а.с. 7).

Як зазначає позивач ОСОБА_1 , для проведення операції ОСОБА_5 , нею було придбано комплект імплантів для внутрішньокісткового блокуючого остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки в кількості 1 шт. вартістю 21000 грн. На підтвердження вказаним обставинам позивач надала товарний чек № ОД-14/01/03 від 14 березня 2018 року (а. с. 10).

Також позивач вказує на те, що нею було оплачено перебування та лікування ОСОБА_5 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, на підтвердження чого надала копії квитанцій та чеків на загальну суму 7484 грн. 50 коп. (а. с. 8).

Поховання ОСОБА_5 в сумі 19407 грн. також оплачувалося ОСОБА_1 , на підтвердження чого позивачем надано рахунок-фактура б/н від 17.03.2018 р. (а. с. 21) та договір -замовлення на організацію та проведення поховання № 036867 від 16.03.2018 року із фіскальним чеком (а. с. 17).

Як вказує позивач, ОСОБА_4 була людиною тяжко хворою, не підіймалася з ліжка, внаслідок чого у неї утворилися пролежні на тілі. Позивач ОСОБА_1 придбала для ОСОБА_4 для полегшення її стану ліжко медичне многофункціональне, на підтвердження чого надала видаткову накладну № 45962 від 16 серпня 2017 року (а. с. 4) та квитанцію № 379582 від 16 серпня 2017 року (а. с. 5).

Поховання ОСОБА_4 у сумі 14838 грн. 88 коп. також оплачувалося ОСОБА_1 , на підтвердження чого позивачем надано договори-замовлення на організацію та проведення поховання із фіскальними чеками (а. с. 18-20).

Як зазначає позивач, із ОСОБА_3 сімейне життя не склалося, на час розгляду справи сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, в зв`язку із чим ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування витрат на лікування та поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які, на думку позивача, необхідно стягнути із відповідачів, які прийняли спадщину пропорційно до часток у спадщині.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає, що спірні відносини регулюються Книгою шостою ЦК України, яка містить положення про спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положення статтей 1222, 1223 ЦК України передбачають, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, та у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу, які визначають черговість спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , з врахуванням відмови ОСОБА_7 від прийняття спадщини є відповідачі, які є дітьми спадкодавця.

Також, відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_4 за правом представлення в силу вимог ст. 1266 ЦК України, так як вони є внуками спадкодавця, а їх батько на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Правова конструкція статті 1232 ЦК України передбачає, що витрати, які повинні відшкодувати спадкоємці, є розумними, тобто при вирішенні спорів вказаної катергорії, суду необхідно встановити, чи були ці витрати необхідні.

Так, необхідність придбання для ОСОБА_4 багатофункціонального ліжка недоведена позивачем жодним належним та допустимим доказом, так як наявність пролежнів у ОСОБА_4 не підтверджено відповідною медичною документацією, та не надано доказів на підтвердження того, що відповідне ліжко має відповідний терапевтичний ефект для захворювань такого типу. Показання свідка ОСОБА_7 щодо наявності пролежнів та полегшення стану ОСОБА_4 після придбання ліжка не приймаються судом, так як вказані обставин підтверджуються лише висновками фахівця у відповідній медичній галузі, якого стороною позивача надано не було.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність придбання для ОСОБА_5 імплантів для проведення операції також не доведено позивачем, так як відповідних медичних призначень суду не надано, наявні в матеріалах справи копії медичної документації не містять посилання на те, що при проведенні операції ОСОБА_5 були встановлені вказані імпланти. Викликані судом в якості свідків медичні працівники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання для дачі показань не з`явилися, а позивач в ході розгляду справи відмовилася від допиту вказаних свідків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд зауважує на наступному.

Витрати, які були зроблені на лікування та поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були здійснені під час шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 На час звернення до суду із позовом, та на час розгляду справи, шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказаним нормам СК України кореспондують ст. ст. 368, 369 ЦК України, які регулюють режим здійснення права спільної сумісної власності.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що грошові кошти, витрачені на лікування та поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є її особистою приватною власністю.

Суд не приймає показання допитаних у судовому засіданні свідків щодо наявності у ОСОБА_1 грошових коштів.

Статтею 90 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Так, свідок ОСОБА_8 був присутній при придбанні ОСОБА_1 функціонального ліжка для ОСОБА_4 , однак джерело походження грошових коштів вказаному свідку відомо лише зі слів позивача та її батьків, про допит яких в якості свідків позивач клопотання не заявляла.

Свідок ОСОБА_9 також надав показання з приводу передачі коштів, а не з приводу джерел їх походження. Крім того, вказаний свідок підтвердив в судовому засіданні, що ОСОБА_1 , при проходженні стажування на підприємстві, де він був керівником, грошових коштів не отримувала.

Свідок ОСОБА_7 показала, що витрати, понесені ОСОБА_1 зроблені з її особистих коштів, однак це також відомо свідку зі слів самої позивача, та її батьків.

Відсутність роботи та доходів у чоловіка позивача ОСОБА_3 не підтверджено жодним допустимим доказом, таким, як наприклад, довідка Державної служби зайнятості, або довідки Державної прикордонної служби щодо неперетинання державного кордону України, так як ОСОБА_3 має спеціальність моряк, що зазначалось в судовому засіданні стороною позивача та свідком ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення, суд не приймає визнання відповідачем ОСОБА_3 позову, так як воно суперечить закону з підстав, викладених судом в рішенні.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не доведені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 1216, 1222, 1223, 1232, 1261 ЦК України, ст. 60, 63 СК України, ст. ст. 12, 76, 78, 81, 90, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування витрат - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Суддя: Ю.В. Тополева