Справа № 500/5000/16-ц
Провадження № 2/500/1148/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю:

адвокатів Славицької З.І., Воронкова В.О.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

про

визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, покладення права та обов?язків за кредитним договором

та зустрічним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

про

припинення права власності, виплату компенсації та покладення обов?язку за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Позивач пояснила, що під час шлюбу з відповідачем сторони за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2014 року та договором купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2014 року набули право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Розрахунок проведено за допомогою коштів за кредитним договором №05019/RI16 від 08 грудня 2014 року, який укладено з публічним акціонерним товариством «Марфін банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», у зв?язку із чим укладено іпотечний договір від 08 грудня 2014 року. Просить визнати за собою право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки за вказаною адресою, а права та обов?язку за кредитним договором покласти на сторони в рівних частках і стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснив, що право власності спільної сумісної власності позивача не оскаржує. Разом із тим звернувся із зустрічною позовною заявою та пояснив що він сплачує всі витрати по кредитному договору, з урахуванням чого вартість частки позивача є незначною, а вартість компенсації складах 127928 грн, які він вніс на депозитний рахунок суду. З урахуванням виплачених ним коштів просить припинити право власності позивача на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки за вказаною адресою та стягнути на користь позивача з депозитного рахунку суду 127928 грн. За результатами вказаних дій покласти на ОСОБА_3 зобов?язання самостійно погасити кредит і відсотки за користування кредитом за кредитним договором №05019/RI16 від 08 грудня 2014 року.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» пояснив, що рішенням суду не може бути порушено право банку на повернення кредиту.

Вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог належить відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2014 року та договором купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2014 року підтверджене право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 . За вказаним договором вартість відчужуваного нерухомого майна становить 537125,00 грн, а ціною за договором визначено 565664 грн. Продаж земельної ділянки вчинений за 76209,00 грн.

За кредитним договором №05019/RI16 від 08 грудня 2014 року відповідачем отримано від публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» 356918,15 грн., з яких 320000,00 грн. надано на придбання жилої нерухомості та 36918,15 грн. на сплату страхових платежів. Забезпечення виконання зобов?язань визначено іпотекою житлового будинку, іпотекою земельної ділянки та порукою ОСОБА_2 , яка є позивачем у даній справі за договором поруки №00020/rI16 від 08 грудня 2014 року.

За іпотечним договором від 08 грудня 2014 року в забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором на суму 356918,15 грн. в іпотеку відповідачем передано земельну ділянку та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Долученим до матеріалів справи рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року визначено про реєстрацію шлюбу між сторонами з 04 червня 2011 року та припинення шлюбних відносин в квітні 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.2 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням вказаного земельна ділянка та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін в якості подружжя станом на припинення спільного проживання в квітні 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між сторонами в рівних частках.

Разом із тим, сторони визнають доведеним той факт, що кошти на придбання вказаного майна пов`язані з кредитним договором №05019/RI16 від 08 грудня 2014 року, за яким суму кредиту відповідач ОСОБА_3 сплачує самостійно.

Вказані обставини підтверджені довідкою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» за №05-16/104 від 06 листопада 2019 року та представником вказаної установи, яка є правонаступником публічного акціонерного товариства «Марфін банк».

З урахуванням вказаної довідки станом на 06 листопада 2019 року з фактично наданої суми кредиту в розмірі 320000,00 грн., сплачено 101387,77 грн. Залишок заборгованості по кредитному договору складає 218612.23 грн, а погашення кредиту здійснюється в строки, передбачені кредитним договором та додатками до нього. Також визначено про відсутність з боку відповідача прострочених платежів, до яких за період з 08 грудня 2014 року по 06 листопада 2019 року долучені відсотки за користування кредитом в сумі 325137,90 грн., комісія за моніторинг кредиту та забезпечення в зазначений період в сумі 1000,00 грн. та страхові платежі в сумі 8711,19 грн.

Таким чином, з урахуванням припинення шлюбних відносин між сторонами в квітні 2015 року, та оплатою відповідачем всіх виплат по кредитному договору, суд вважає доведеним відсутність з боку позивача виконання обов?язків щодо оплати за вказане майно за період, який не охоплюється часом спільного проживання подружжя під час дії кредитного договору з від 08 грудня 2014 року по квітнень 2015 року. Окрім того цей період є незначним з урахуванням часу сплати відповідачем грошових коштів за обов?язком у період на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З урахуванням вказаного суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_3 за цей період виплатив банку 101 387,77 грн. тіла кредиту, 325 137,90 грн. відсотків, 1 000 грн. комісії та 8 711,19 грн. страхових платежів. Отже, сплачена станом на час розгляду справи частина кредиту в розмірі 436 236,86 грн. є зобов`язанням обох з подружжя, тоді як фактично зазначене зобов`язання виконувалось зусиллями й коштами тільки відповідачем ОСОБА_3 , що дає право йому вимагати стягнення 1/2 частини сплаченого кредиту з позивача ОСОБА_2

Сторонами вартість спільного майна визначається до висновками експертів №217/2017 від 16 березня 2018 року та №36/33-2018 від 18 жовтня 2018 року.

Висновком експерта за №217/2017 від 16 березня 2018 року визначено про вартість 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в розмірі 438965 грн., що дорівнює розрахунками за довідкою банку, а ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки становить відповідно 722183 грн. та 155746 грн.

Вказаним висновком експерта визначено про те, що не надається ожилим з технічної точки зору розділити вищевказаний житловий будинок в рівних частках по 1/2 кожному із сторін без проведення робіт по переобладнанню та переплануванню через відсутність технічної можливості кожному із співвласників влаштувати ізольовані та забезпечені окремими виходами на прилеглу земельну ділянку як мінімум однокімнатні житлові квартири, які б за своїми показниками (об?ємно-планувальним рішенням, складом приміщень, площею, забезпеченістю інженерним обладнанням відповідали чинним вимогам нормативних документів.

Через вказані обставини не надається можливим запропонувати і варіант розподілу земельної ділянки.

Висновком експерта за №36/33-2018 від 18 жовтня 2018 року визначено, що з оглядом на існуюче об?ємно-планувальне вирішення житлового будинку літ. «И», а також наявність господарської будівлі літ. «К» та господарської (надвірної) споруди №1, їх розташування в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1 , неможливо надати варіант розподілу в рівних частках, який би водночас ідеально відповідав показникам щодо площі приміщень житлового будинку та щодо вартості будівель і споруд. Варіант поділу в рівних частках житлового будинку літ. «И» можливий за умови часткового перепланування приміщень із переносом існуючих не несучих конструктивних елементів (стін, перегородок), що є більш витратним у порівнянні із запропонованим варіантом, але при цьому не будуть відповідати ідеальним показника вартості виділених сторонам частин домоволодіння, оскільки гараж літ. «К» має залишатись у володінні та користуванні лише однієї із сторін. З урахуванням вказаного наданий варіант передбачає сплату грошової компенсації у розмірі 8507,5 грн, та облаштування двох ізольованих квартир за вказаним варіантом із наступним обсягом робіт: закладення дверних прорізів в стінах, виконання переобладнання системи опалення, електропостачання, водопостачання, газопостачання із встановленням відповідних лічильників та перепланування виділених співвласникам приміщень у квартири з дотриманням вимог п. 2.22-2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Також вказаним висновком експерта ринкова вартість домоволодіння за станом на 18 жовтня 2018 року визначена 1581492 грн.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_4 в обгрунтування вартості майна за висновком №36/33-2018 від 18 жовтня 2018 року послався на час проведення дослідження та застосування принципу порівняння вартості з іншими об?єктами.

Між тим експерт ОСОБА_4 пояснив, що визначився про вартість без дослідження висновку експерта за №217/2017 від 16 березня 2018 року, який повинен бути врахованим за обставинами справи.

Таким чином, разом з правом отримати свою частку у спільному майні, вартість якої за висновком експерта за №217/2017 від 16 березня 2018 року дорівнює 438 965 грн. позивач ОСОБА_2 має заборгованість перед відповідачем ОСОБА_3 як співвласник цього майна щодо сплати кредиту, за рахунок якого це майно було придбано подружжям, - у розмірі 201730,30 грн., сума якого визначається з 436 236,86 грн. (загальна сума сплачених банку коштів ОСОБА_3 ) за вирахуванням 32 776,27 грн. (сума сплачених банку коштів ОСОБА_3 в період, коли ще продовжувались шлюбні відносини, тобто до квітня 2015 року) та розподілена на двох співвласників.

Позивач просить визнати за ним право на ідеальну частку, разом із тим, зважаючи на наявність вищевказаних висновків експертів, фактично сторони проводять розподіл спільного майна подружжя.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Постановою судової колегії Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі за №908/1754/17 визначено про необхідність встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, відповідно до яких право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном, є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вищевказаними висновками експертів з урахуванням пояснень експерта ОСОБА_4 в судовому засіданні спірний житловий будинок та земельна ділянка не можуть бути поділені з виділенням в натурі частки кожного із співвласників без вагомої втрати своїх характеристик та конфігурації, що робить зазначений поділ нераціональним і економічно збитковим для обох сторін.

Разом із тим, зважаючи на розрахунки про сплату за кредитним договором, суд визнає посилання відповідача про наявність заборгованості позивача перед відповідачем в частині сплати у розмірі 201 730,30 грн. та наявну додаткову заборгованість перед відповідачем у розмірі 250 000 грн. в майбутньому у разі дотримання ОСОБА_3 всіх умов кредитного договору. З урахуванням вказаного загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 по кредиту щодо придбання спільного майна перевищує вартість належній їй частки у цьому майні.

Наявні між сторонами наявні неприязні стосунки, проти чого сторони не заперечують та підтверджене відсутністю спільного проживання з квітня 2015 року, є підставою для погодження з поясненнями відповідача про неможливість спірного володіння та користування домоволодінням.

Окрім вказаного, позивач в судовому засіданні підтвердила наявність у неї права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , де вона з дітьми проживає в наступний час, що свідчить про забезпеченість ОСОБА_2 житлом, а отже припинення права власності на спірне майно не завдасть шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З урахуванням вказаного та оплатою відповідачем на депозитний рахунок суду за квитанцією №ПН2183 від 06 листопада 2019 року 134500,00 грн., суду погоджується з можливістю застосування вимог ст. 365 ЦК України щодо припинення права власності ОСОБА_2 права на частку у спірному майні з виплатою їй вартості вказаного майна.

З урахуванням зустрічних вимог сума позивача із суми 438965 грн. зменшується на суму наявної у ОСОБА_2 заборгованості перед ОСОБА_3 щодо сплати кредиту на придбання цього майна (201 730,30 грн.). Таким чином, вартість частки ОСОБА_2 у спільному майні становить 237 234,70 грн. (438 965 грн. - 201 730,30 грн.).

Разом із тим, в даному випадку відбувається залік лише вже сплачених банку сум грошових коштів. Водночас, згідно довідки банку №05-16/104 від 06 листопада 2019 року, що підтвердив у судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», залишок заборгованості за кредитним договором («тіло кредиту») становить 218 612,23 грн. Ця сума, на відміну від сплати відсотків, не може бути зменшена, зокрема, внаслідок дострокового погашення кредиту.

У відповідності до вимог ст. 360 ЦК України за наявності обов?язку сторін щодо погашення тіла кредиту у разі припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні подружжя відбудеться й припинення її обов`язку щодо сплати «тіла кредиту» банку, отриманого та сплаченого в момент придбання цього майна. Таким чином сума грошової компенсації на користь позивача зменшується на її часку зобов`язань щодо сплати «тіла кредиту», який поки що не сплачений, але буде сплачений в майбутньому обов`язково, оскільки в іншому випадку власник втратить це майно.

Розмір частки зобов`язання ОСОБА_2 щодо сплати тіла кредиту становить Ѕ від 218 612,23 грн. та складає 109 306,11 грн. Вказана сума покладається в обов?язок відповідача, з урахуванням чого вартість позивача у спільному майні становить 127 928,59 грн. (237 234,70 грн. - 109 306,11 грн.).

З урахуванням вказаного у відповідності до вимог ст. 158 ч.9 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року про накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 263-267 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісних позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки за вказаною адресою.

Сплатити з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_2 127928,59 грн. (сто двадцять сім тисяч дев?ятсот двадцять вісім грн. 59 коп.).

Покласти на ОСОБА_3 зобов?язання по сплаті кредиту і відсотків за користування кредитом за кредитним договором №05019/RI16 від 08 грудня 2014 року.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року про накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 скасувати.

Скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку у порядку, передбаченому ст.354 ч.2 ЦПК України.

Суддя: С.М.Жигулін