КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року

справа 759/11333/16-ц

провадження № 22-ц/824/10396/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі:Щербенко А.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство « Завод 410 ЦА»

третя особа: Державний концерн «Укроборонпром»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року ухваленого під головуванням судді Шум Л.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», третя особа: Державний концерн «Укроборонпром», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» , третя особа - Державний Концерн «Укроборонпром» (далі - Концерн), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що позивача 16 грудня 2013 року призначено на посаду заступника Генерального директора - начальника юридичного управління, а 25 липня 2016 року було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Позивач вважав, що наказ від 25 липня 2016 року про його звільнення №103-о є незаконним, адже грубих порушень трудових обов`язків на займаній посаді він не допускав, також, відповідачем при його звільненні не дотримано порядку звільнення, оскільки не отримано згоди Ради трудового колективу ДП «Завод 410 ЦА», членом якої він є, та не отримано обов`язкової згоди Концерну.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Завод 410 ЦА» від 25 липня 2016 року №103/о про його звільнення та поновити його на роботі на посаді заступника Генерального директора начальника юридичного управління ДП «Завод 410 ЦА»; стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним (незаконним) наказ Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 25 липня 2016 року № 103/о про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» з 21 червня 2017 року.

Зобов`язано Державне підприємство «Завод 410 ЦА» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1

Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410ЦА» на користь ОСОБА_1 276 625,96 грн середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено факт одноразового грубого порушення позивачем трудових обов`язків, а відтак відсутні підстави для застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а тому спірний наказ відповідача є недійсним (незаконним). Крім того, відповідачем не було дотримано при звільненні позивача вимог статті 43 КЗпП України, оскільки він є членом трудового колективу ДП «Завод 410 ЦА».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18 липня 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року; ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки щодо того, що позивач був звільнений не відповідно до п.9 ч.1 ст. 36КЗпП України, що відповідало б мотивам відповідача, а відповідно до п. 1 ч.41 КЗпП України .

Зазначає, відповідачем не було вжито будь-яких заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів в діяльності позивача, передбачених ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції». Звільнення є крайнім заходом, який може бути застосований лише у разі неможливості врегулювання конфлікту інтересів в інший спосіб.

Наказ ДП «Завод 410 ЦА» про звільнення позивача не відповідає вимогам законодавства України, оскільки не містить сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою звільнення позивача. Вважає, висновок суду першої інстанції про порушення позивачем посадової інструкції таким, що не ґрунтується на доказах відповідача, оскільки останнім не надано жодних підтверджень таких порушень.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо порушення позивачем зобов`язань із збереження комерційної таємниці підприємства. Вказує, що у судовому засіданні 18 липня 2016 року розглядалися виключно процесуальні питання, жодних пояснень, клопотань, міркувань по справі позивач не надавав. Зазначає, що він не був пов`язаний із ОСОБА_3 будь-якими зобов`язаннями, в тому числі матеріального характеру та не мав приватного інтересу.

Судом помилково встановлено, що позивач не є членом виборного профспілкового органу.

Посилається на те, що його звільнено з порушенням вимог п. 10.4 розділу 10 Статуту ДП «Завод 410 ЦА» , Наказу ДК «Укроборонпром» від 31.08.20125 р. № 112 «Про вдосконалення порядку добору та розстановки керівних працівників підприємства - учасників Укрборонпрому» відповідного до якого відповідач повинен був звернутись за згодою (погодженням) до виборного органу - Ради трудового колективу з питань звільнення позивача, однак відповідачем цього зроблено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Завод 410 ЦА» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що представництво позивач здійснював всупереч інтересам відповідача, працівником якого позивач був на той момент та інтереси якого відповідно до Посадової інструкції заступника генерального директора - начальника юридичного управління ДП «Завод 410 ЦА» мав захищати. Підставою для звільнення позивача стало одноразове грубе порушення, яке виразилось у забезпеченні представництва позивачем інтересів ОСОБА_3 у рамках цивільної справи № 760/10930/16-ц, які суперечили позиції та інтересам ДП «Завод 410 ЦА» у цій справі.

Вважає, що у позивача був наявний конфлікт між його приватним інтересом (як представника ОСОБА_3 ) та службовим інтересом як керівника юридичної служби відповідача. Здійснення Позивачем представництва в суді суб`єкта, інтереси якого (та правова позиція) суперечать інтересам ДП «Завод 410 ЦА» з яким він перебуває у трудових відносинах, свідчить про порушення ним своїх трудових обов`язків, оскільки в даному випадку він вчиняв дії, які суперечать інтересам Відповідача, тобто заподіюють шкоду. Вважає, що наявні всі підстави для звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 с. 41 КЗпП України.

Вказує, що посилання на обов`язковість погодження відповідачем звільнення позивача з ДК «Укроборонпром» суперечать законодавству, оскільки наказ ДК «Укроборонпром» №112 від 31.08.2012 «Про вдосконалення порядку добору та розстановки керівних працівників підприємств - учасників Укроборонпрому» (зі змінами, внесеними наказом від 20.08.2013 №282) не зареєстрований у Міністерстві юстиції України як нормативно-правовий акт, отже має рекомендаційних характер та не є обов`язковим для виконання відповідачем.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обіймав посаду заступника генерального директора - начальника юридичного управління , то підпадав під дію Закону України « Про запобігання корупції», та у позивача був наявний приватний інтерес щодо поновлення на посаді генерального директора ДП «Заводу 410 ЦА» ОСОБА_3 , що суперечить інтересам заводу. Крім того, представництво інтересів ОСОБА_3 не відповідало посадовій інструкції № 750 від 14 січня 2013 року та суперечило зобов`язанням працівника ДП «Завод 410 ЦА» зі збереження комерційної таємниці. Та прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_1 здійснено з додержанням вимог законодавства про працю , без порушення його прав з урахуванням ступеню тяжкості проступку і обставин вчинення проступку.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Фактичною підставою для розірвання трудового договору з керівником за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення ним певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов`язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо.

Судом встановлено, що згідно наказу №206/л від 16.12.2013 позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (а.с. 174).

Наказом №103/о його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України через одноразове грубе порушення трудових обов`язків (а.с. 13).

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

За своїм змістом наказ про звільнення повинен містити одноразове грубе порушення, конкретних трудових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи та наказу про звільнення позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України останній (наказ) за своїм змістом не містить конкретно викладеного одноразового грубого порушення вчиненого позивачем при виконанні ним трудових обов`язків, що стало підставою до його звільнення з ініціативи адміністрації підприємства.

Тоді, як встановлено, що вирішальною обставиною для прийняття оскаржуваного наказу стало здійснення представництва позивачем інтересів колишнього директора ДП «Завод 410 ЦА» у судовому засіданні у справі №760/10930/16-ц, яке відбулося 18.07.2016, у спорі проти Концерну. У вказаній справі «Завод 410 ЦА» брав участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Концерну (а.с. 78-79, 80-81), і представництво цих інтересів позивачем було здійснено не під час виконання своїх трудових обов язків.

Звільнення внаслідок одноразового грубого порушення трудових обов`язків є формою дисциплінарної відповідальності, і повинно відбуватися з урахуванням вимог ст. 148 та 149 КзпП.

З матеріалів справи вбачається і цього не заперечували сторони, що позивач працюючи у відповідача на своїй посаді жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є членом трудового колективу ДП «Завод 410 ЦА» (а.с. 29, 164).

За змістом п. 10.4 Статуту ДП «Завод 410 ЦА», члени органу колективного самоврядування обираються таємним голосуванням на три роки не менше як двома третинами голосів. Члени виборного органу не можуть бути звільнені з роботи або переведені на інші посади з ініціативи адміністрації Підприємства без згоди відповідного виборного органу цього колективу (а.с. 27).

Відповідно до п. 10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки.

Встановлено, що Державний концерн «Укроборонпром» 22.08.2016 р. на лист генерального директора ДП «Завод 410 ЦА», не заперечував щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади (т. 1 ас. 66).

Разом з тим, позивач не є членом професійної спілки, тому у розумінні п.10 ст. 247 КЗпП України відсутність згоди органу колективного самоврядування при звільненні не тягне за собою поновлення на роботі, в разі встановлення судом вказаного порушення.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо одноразового грубого порушення позивачем своїх трудових обов`язків, чим допустив неповне з`ясування обставин у справі, як наслідок рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення його на роботі на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» з 21.06.2017 року, стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» середнього заробітку в сумі 276625,96 гривень, де 1414грн.46 коп. середньоденна заробітна плата помножена на кількість днів вимушеного прогулу 246 робочих днів = 347957 грн.16 коп.

Вказана сума визначена з урахуванням обов`язкових податків і зборів. Зокрема, податку з доходів фізичних осіб, що становить 18% від суми стягнення і складає 62632 грн.28 коп, військовий збір-1,5% від нарахованої суми - 5219 грн 35 коп та профспілковий збір - 1% від суми вимушеного прогулу - 3479грн 57 коп.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 276625 грн 96 коп.

Як слідує з тексту рішення, заява про уточнення позовних вимог залишена судом першої інстанції без розгляду та не була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку, окремо від рішення суду.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції при розгляді заяви про поворот виконання рішення не були з`ясовані обставини, необхідні для вирішення даного питання, не з`ясовано факт отримання грошових коштів ОСОБА_5 , що призвело до постановлення помилкової ухвали про задоволення заяви.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», третя особа: Державний концерн «Укроборонпром» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати недійсним наказ Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 25.07.2016 р. № 103/0 про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» з 21.06.2017 року.

Стягнути з державного підприємства « Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 276625 грн 96 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати йому середнього заробітку за 1 місяць підлягають негайному виконанню.

Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» в дохід держави судовий збір у розмірі 3000 грн.00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді