Житомирський апеляційний суд
Справа №295/586/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/586/19 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Верховного Суду про порушення прав на справедливий суд у справі №296/12002/13а. Просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 200 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 25 вересня 2017 року подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року в справі №296/12002/13а. За наслідками розгляду її касаційної скарги Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду 11 грудня 2018 року ухвалив судове рішення. Автоматизований розподіл судової справи проведений 06 лютого 2018 року, а рішення в порушення норм процесуального права ухвалено через 310 днів. Окрім того, Верховний Суд їй безпідставно відмовив у наданні ухвали про прийняття справи до свого провадження, яка також винесена із запізненням. Зазначає, що, розглянувши її касаційну скаргу, Верховний Суд не надав належної оцінки жодному її доводу, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Вважає, що такими діями порушені її конституційні права на оскарження судових рішень, чим заподіяна моральна шкода.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2019 року провадження у справі закрито на підставі ст.255 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати. Вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи та його висновки їм не відповідають.

У відзиві на апеляційну скаргу Верховний Суд просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до пункту першого частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 25 вересня 2017 року засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року в справі №296/12002/13а. Верховний Суд 11 грудня 2018 року виніс постанову, якою залишив касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, якою скасовано постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року, без змін.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №757/43355/16-ц зазначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина перша і третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають можливість розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідного цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Отже, з огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів апеляційного суду залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.