Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 522/892/16-ц

провадження № 61-29329 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - Одеська міська рада;

представник відповідача - Михайлова Анна Олегівна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 рокуу складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та встановлення факту знаходження на утриманні.

Позовна заява мотивована тим, що приблизно з кінця 2007 року - початку 2008 року вона та ОСОБА_4 почали проживати разом як сім`я за адресою: АДРЕСА_2 , вести спільне господарство, допомагали один одному справлятися з виникаючими проблемами та мали спільний бюджет.

Зазначала, що дбала про здоров`я ОСОБА_4 , її матеріальну та моральну стабільність, оскільки остання не мала жодних джерел для існування, забезпечувала ОСОБА_4 харчами та ліками, одягом та взуттям.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, всі витрати на поховання вона взяла на себе.

ОСОБА_4 не залишила заповіту, що перешкоджає їй оформити спадщину у встановленому законом порядку. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 та встановити факт знаходження ОСОБА_4 на її утриманні у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року. Встановлено факт знаходження ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_1 у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю й ведення спільного господарства. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали спільний бюджет, позивач утримувала останню, оскільки ОСОБА_4 мала низький дохід, з 2007 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення факту проживання однією сім?єю з ОСОБА_4 та встановлення факту знаходження ОСОБА_4 на утриманні необхідне позивачу для оформлення спадкових справ.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що у будь-якому шлюбі позивач не перебуває, дійсно проживала із ОСОБА_4 однією сім`ю більше п`яти років до дня її смерті - 31жовтня 2014 року, була пов`язана з ОСОБА_4 спільним побутом та мала спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_4 позивач взяла на себе витрати, пов`язані з її похованням. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року, а також факту знаходження ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_1 у цей період. Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду відповідач не надав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року Одеська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 522/892/16-ц із Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову; позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю до моменту відкриття спадщини. Суди дійшли суперечливих висновків щодо наявності підстав для застосування положень статті 1264 ЦК України та частини другої статті 3 СК України, оскільки у спірний період позивач була зареєстрована за іншою, ніж спадкова квартира, адресою. Позивачем не надано доказів на підтвердження взаємних прав та обов`язків з ОСОБА_4 , пов`язаність спільним побутом, обставин перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу ОСОБА_4 у сторонньій допомозі та утримання. Придбання продуктів харчування, ліків, а згодом і понесення витрат на поховання, не є підтвердженням факту проживання однією сім`ю зі спадкодавцем та спільного побуту, взаємних прав та обов`язків у розумінні статті 1264 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що розпорядженням органу приватизації від 04 січня 1998 року квартира АДРЕСА_2 була передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 120).

Після смерті матері, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2004 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визначено, що частки у спільній сумісній власності є рівними та визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері (а.с. 56).

На підставі вказаного рішення 25 лютого 2005 року ОСОБА_4 зареєструвала у комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 55).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 8).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .

24 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р. В. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 , на підставі якої була відкрита спадкова справа (а.с. 101, 102, 114).

Згідно інформаційних довідок від 24 квітня 2015 року нотаріуса інших спадкових справ, виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, заповітів чи спадкових договорів за параметром пошуку - ОСОБА_4 не встановлено (а.с. 110-112).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з вимогами частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України

від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України 2004 року, чинного на час розгляду справи, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, вела з нею спільне господарство, мала спільний бюджет. Вказувала, що утримувала останню, оскільки ОСОБА_4 мала низький дохід, з 2007 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дбала про благоустрій квартири АДРЕСА_2 , у якій вони разом мешкали, забезпечувала квартиру предметами першої необхідності та виконувала поточний ремонт квартири.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 Обґрунтовуючи рішення, суд посилався лише на показання свідків, документи про поховання спадкодавця, договори на проведення ремонтних робіт та акти виконаних робіт за адресою проживання спадкодавця.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не перевірено доводи ОСОБА_1 щодо спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю. Крім пояснень свідків на обґрунтування позову позивач не надала ніяких довідок відповідних органів чи установ, які б свідчили про те, що позивач з 2007 року до дня смерті ОСОБА_4 проживала за місцем проживання спадкодавця, враховуючи встановлені судом обставини реєстрації позивача 2007 року за іншою адресою - у квартирі АДРЕСА_3 . Матеріали справи не містять письмових доказів про сплату комунальних платежів, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, взаємних прав та обов`язків, купівлі майна для спільного користування тощо.

Також судом апеляційної інстанції не перевірено доводи позивача щодо знаходження ОСОБА_4 на її утриманні. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 потребувала матеріальної допомоги, лікування та придбання ліків.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року зазначені вище вимоги закону не врахував, не перевірив належним чином доводів ОСОБА_1 , не перевірив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, суду апеляційної інстанції необхідно перевірити наявні у даній справі докази та обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору, врахувати зазначені вище норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович