Провадження № 2-в/235/58/19
Справа № 235/6596/19
УХВАЛА

про відновлення втраченого судового провадження

6 листопада 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу з питання відновлення втраченого судового провадження № 254/1761/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 4 жовтня 2019 року про ініціювання в порядку ст.489 ЦПК України питання відновлення судового провадження в цивільній справі, розглянутій Будьоннівським районним судом м. Донецька та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014р. № 254/1761/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті, - порушено справу № 2-в/235/58/19.

Підстава для ініціювання розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження вмотивована відкриттям справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 листопада 2013 року та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2014р.по справі № 254/1761/13-ц.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 жовтня 2019 року призначено розгляд справи про відновлення судового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених розділом Х ЦПК України.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому підтримав вимоги, просив справу розглянути без його участі.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, не повідомили про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

4 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування доводів заяви заявник зазначив, що 25 березня 2014 року Апеляційним судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № Д002/АК-285.07.2 від 13.07.2007 року.

29.05.2019 року було укладено Договір відступлення права вимоги № 16 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № Д002/АК-285.07.2 від 13.07.2007р.

Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до положень ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст.489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно довідки канцелярії Красноармійського міськрайонного суду Донецької області справа № 254/1761/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті з Будьоннівського районного суду м. Донецька до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області станом на 6 листопада 2019 року не надходила. Отже зазначене судове провадження можна вважати втраченим.

За параметрами пошуку справи № 254/1761/13-ц у режимі повного доступу (через користувача, якому надано автентифікатор) встановлено, що в Реєстрі судових рішень наявне рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14.11.2013р. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід`ємна частина судового процесу.

Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права - відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Згідно зі ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті дійсно перебувала в провадженні Будьоннівського районного суду м. Донецька з ухваленням 14 листопада 2013 року рішення.

За таких обставин, з метою сприяння захисту права Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» на здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача, - суд вважає можливим відновити втрачене судове провадження, а саме рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14.11.2013 року по справі № 254/1761/13-ц та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014року, оскільки зібрані і перевірені матеріали, на думку суду, є належними та достатніми доказами.

Керуючись ст. 488, 498, 494 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті, а саме рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 листопада 2011 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2014року:

«

Справа № 254/1761/13-ц

Провадження № 2/254/871/2013

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 листопада 2013 року м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м. Донецька у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

При секретарі Танасюк А.В.

За участю представника позивача ОСОБА_3 .В.

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за об`єднаними в одне провадження позовними вимогами Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з позовом, за яким між позивачем та ОСОБА_1 13 липня 2007 року укладено договір № Д002/АК-285.07.2, на підставі якого Банк взяв на себе зобов`язання відкрити ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію в доларах США на купівлю автомобіля в загальному розмірі 35445,54 доларів США строком на 5 років з кінцевою датою погашення 12 липня 2012 року. Банк в повному обсязі виконав перед відповідачем зобов`язання за кредитним договором, тобто надав суму кредиту у сумі зазначеній у кредитному договорі. ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість по кредиту. Як наслідок виникнення простроченої заборгованості, позивач має право вимагати, крім сплати відповідачем простроченої заборгованості, дострокового повернення всієї суми за кредитом та нарахованої згідно договору неустойки. Станом на 21 січня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 310654,77 грн.:

- 23476,97 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 3295,01 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками;

- 6793,45 гривень заборгованість за комісією за проведення розрахунків за списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування відсотків;

- 77007,94 гривень - нарахована, але не сплачена пеня;

- 12864,95 гривень відповідальність за порушення грошового зобов`язання;

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача перед банком за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № Д002/АК-285/2.07.2 від 13 липня 2007 року. Співвідповідач зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь зазначену заборгованість у гривневому еквіваленті та понесені ним судові витрати.

ОСОБА_1 , в свою чергу, звернувся до суду з зустрічним позовом, за яким визнати вказаний вище кредитний договір № Д002/АК-285/2.07.2 від 13 липня 2007 року - удаваним правочином, та застосувати наслідки удаваного правочину визнавши зазначений кредитний договір таким що укладено в національній валюті гривні а також затвердити в якості додатку № 1 до кредитного договору новий графік платежів, визнавши, що станом на 10 травня 2009 року позивач сплатив банку за кредитним договором 50997,27 грн. тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13 липня 2007 року між ОСОБА_1 та СП українсько-британське ТОВ «Ріво-моторс» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN Passat B6, вартістю 179000 грн. ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «РОДОВІД БАНК» з метою отримання коштів для сплати вартості автомобіля у розмірі 178999,98 грн. і 13 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № Д002/АК-285/2.07.2, за умовами якого, банк надав позичальнику цільовий кредит у сумі 35445,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 178999,98 грн. за комерційним курсом відповідача (1 долар США = 5,05 грн.), гроші було переведено на рахунок продавця автомобіля в національній валюті України. Всі платежі сплачені позивачем в доларах США за комерційним курсом відповідача, який діяв день погашення заборгованості по кредиту. На думку ОСОБА_1 , таким чином сторони під удаваним правочином - наданням кредиту у іноземній валюті, приховали інший правочин надання кредиту у гривні.

Представник ПАТ «РОДОВІД БАНК» Болхова О.В. в судовому засіданні підтримала в повному обсязі власні позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Заперечив в повному обсязі проти задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки кредит був виданий позичальнику через касу банку у доларах США, що підтверджується заявою на видачу готівки. На поважні причини пропущення строку звернення до суду за захистом порушеного права в частині позовних вимог про стягнення пені не посилається.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в суді заперечили проти задоволення позовних вимог ПАТ «РОДОВІД БАНК» в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Підтримали в повному обсязі власні позовні вимоги та доводи зустрічної позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляд справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута у його відсутність.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № Д002/АК-285.07.2, укладеного 13 липня 2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», за якими банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті на загальну суму 35445,54 долари США терміном по 12 липня 2012 року на купівлю автомобіля, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 9% річних, а щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком для нарахування процентів встановлюється в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту.

Відповідачем ОСОБА_1 визнаний той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ним.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання вказаного кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину шляхом визнання договору таким, що укладено в гривні, суд виходить з наступного.

За ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

ОСОБА_1 стверджує, що договір надання кредиту у іноземній валюті був укладений з метою приховання іншого правочину надання кредиту у гривні.

Зазначене твердження відповідача спростовується сукупністю наступних фактичних обставин:

Згідно п. 1.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику готівкою з подальшим обов`язковим продажем через касу банку для проведення подальших розрахунків за договорами.

Відповідно п. 4 глави 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами … за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

ПАТ «РОДОВІД БАНК» надана копія заяви на видачу готівки № 96_87 від 13 липня 2007 року, за якою банк через касу надав позичальнику валютні цінності у вигляді 35445,54 долари США.

ОСОБА_6 О. ОСОБА_7 . не оспорений той факт, що підпис отримувача під вказаною заявою виконаний ним особисто.

Фактичне отримання відповідачем валютних цінностей узгоджується з копією квитанції про здійснення валютно-обмінною операції, за якою позичальник на виконання вимог п. 1.4 кредитного договору 13 липня 2007 року здійснив продаж наданої валюти через касу банку та отримав за неї 177936,61 грн., які за заявою на переказ готівки № К_101492 13 липня 2007 року перерахував в якості оплати транспортного засобу на рахунок продавця.

Наведені обставини в свої сукупності достатньо підтверджують той факт, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та 13 липня 2007 року надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 35445,54 долари США.

Доводи відповідача щодо відсутності у банківської установи індивідуальної ліцензії НБУ на проведення валютних операцій судом відхиляються з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За п. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України, є влютними операціями.

Відповідно до п. 1 ст. 5 зазначеного Декрету, валютні операції, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, здійснюються на підставі індивідуальної чи генеральної ліцензії, яка видається Національний Банком України.

Як передбачено п.п. «в» п. 4 ст. 5 зазначеного Декрету, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції ... надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Згідно ч. 3 ст. 91 ЦК України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Отже, операцію з валютними цінностями - видачу кредиту у іноземній валюті, позивач мав право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Позивачем надані чинні на час укладення кредитного договору копії банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, які в сукупності свідчать про наявність у позивача спеціального передбаченого законом дозволу на надання кредитів у іноземній валюті.

Решта доводів відповідача в обґрунтування зустрічних позовних вимог є вочевидь надуманими та такими що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинних правових норм і судом до уваги не приймаються.

Оскільки ОСОБА_1 не доведений факт того, що правочин було вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, позовні вимоги в частині визнання кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину шляхом визнання договору таким, що укладено в гривні задоволенню не підлягають.

Решта зустрічних позовних вимог є похідними від зазначених вимог і задоволенню також не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК», суд виходить з наступного:

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно умов кредитного договору (п. 3.2), позичальник зобов`язався повернути одержаний кредит не пізніше 12 липня 2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 до 12 липня 2012 року кредит у повному обсязі не повернув, не сплатив банку відсотки на користування кредитом та комісію за проведення розрахунків за списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування відсотків.

Станом на 21 січня 2013 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість:

- 23476,97 доларів США за кредитом;

- 3295,01 доларів США за нарахованими відсотками;

- 6793,45 грн. за комісією за проведення розрахунків за списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування відсотків;

Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3.9 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу.

Позивачем здійснене нарахування пені за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитом та комісії у загальному розмірі 77007,94 грн.

Розрахунок пені позивачем здійснений арифметично правильно.

Разом з тим, така пеня нарахована за період, що перевищує один рік.

Суд враховує, що пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

За ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачено, що до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно розрахунку пені, у межах річного строку з 01 березня 2012 року (позов для пересилання до суду згідно штемпелів погашення поштових марок переданий до поштової установи 01 березня 2013 року) по 21 січня 2013 року (у межах заявлених позовних вимог) нарахована така пеня:

- за порушення строків повернення кредиту у розмірі 29228,47 грн.;

- за порушення строків сплати відсотків у розмірі 3950,22 грн.;

- за порушення строків сплати комісії у розмірі 945,35 грн.

що загалом становить 34124,04 грн.

З огляду на суму простроченої заборгованості та період прострочення, розмір нарахованої пені є розумним та справедливим і зазначена пеня підлягає стягненню на користь позивача.

Решта пені нарахована за період, що перевищує визначений ст. 258 ЦК України річний строк позовної давності, і позовні вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Кредитний договір був забезпечений укладенням 13 липня 2007 року позивачем зі співвідповідачем ОСОБА_2 договору поруки, за яким поручитель зобов`язався перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань що виникли з зазначеного кредитного договору.

ОСОБА_2 не оспорений той факт, що договір поруки підписаний особисто ним.

За ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, співвідповідач ОСОБА_2 , як поручитель ОСОБА_5 , згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України відповідає перед банківською установою у тому ж обсязі, що і останній, включаючи сплату основного боргу, процентів та пені.

Позивач звертався до обох відповідачів з письмовими вимогами, за якими вимагав погасити заборгованість 27 квітня 2011 року. Вимоги, згідно повідомлень поштової установи, були вручені відповідачам 26 травня 2011 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачі, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов`язання, і у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язані сплати суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем здійснене нарахування 3 % річних за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитом та комісії у загальному розмірі 12864,95 грн.

Нарахування 3 % річних позивачем здійснене арифметично правильно та відповідачами не оспорене.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 799,3 грн. за 100 доларів США.

За наведених обставин з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню 267770,88 грн. ((23476,97 + 3295,01) х 7,993 + 6793,45 + 34124,04 +12864,95).

З відповідачів на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути судові витрати з оплати судового збору у частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 2677,71 грн. (3106,55 х 267770,88 / 310654,77).

Понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з поданням зустрічного позову розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 83, 212 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»:

- заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 267779 гривень 88 копійок;

- судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2677 гривень 71 копійка;

а усього стягнути 270488 (двісті сімдесят тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Будьоннівський районний суд м. Донецька протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: »

«

Єдиний унікальний номер 254/1761/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/1558/2014

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої Осипчук О.В.

суддів Смєлік С.Г., Ткачук С.С.

при секретарі Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Донецьку апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Будьоннівського районного суду міста Донецька від 14 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Будьоннівського районного суду міста Донецька від 14 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. З відповідачів у солідному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором 267779,88 грн. судові витрати у розмірі 2677,71 грн. У задоволені зустрічного позову відмовлено

З рішенням не погодились відповідачі та подали апеляційну скаргу, разом з якою справа надійшла до апеляційного суду Донецької області.

В своїй апеляційній скарзі апелянт вважає рішення суду таким, що підлягає скасуванню.

Суд неправильно дійшов висновку, що станом на 23 січня 2013 року він мав прострочену заборгованість у розмірі 23476,97 доларів США, однак не вказав за який період та який еквівалент у гривні. Судом була стягнута заборгованість за межами позовної давності з огляду наявності заяви відповідача. Сплив строку позовної давності для стягнення заборгованості по сплаті чергового платежу не впливає на право кредитора повернути інші щомісячні платежі ( разом з відсотками) у відношенні яких строк позовної давності не сплинув. Виходячи з положень ст. 261,530,631 ЦК України займодавець має право стягнути несплачені до моменту його звернення до суду щомісячні платежі ( з відсотками ) у межах позовної давності відносно кожного з цих платежів. При цьому перебіг позовної давності буде починатись в залежності від сплати кожного з щомісячних платежів. Перебіг позовної давності почався з 11 травня 2009 року, тобто з часу коли було прострочено виконання зобов`язання 650 доларів США.

Позивач звернувся до суду з позовом лише у лютому 2013 року. Останнє зобов`язання по договору мало бути виконано у лютому 2010 року до 10 числа. Тому усі платежі, які не сплачені з 11 травня 2009 року по 11 лютого 2010 року знаходяться поза межами строку позовної давності і не підлягають стягненню у зв`язку із спливом строку. Тому позивач не має права вимагати повернення кредиту у період з 11 травня 2009 року по 11 лютого 2010 року в сумі 51954,5 грн., а тому і нарахованих на цю суму відсотків у розмірі 31181,97 грн. та 12701,89 грн. комісії тобто 43883,86 грн. Таким чином, суд незаконно стягнув з нього 95838,36 грн., тому стягненню на користь позивача підлягає 171932,52 грн. і відповідно судові витрати у розмірі 1719,32 грн. Вважає незаконним з нього стягненням штрафу та пені у розмірі 12864.95 грн. оскільки штраф та пеня є подвійним стягненням і є порушенням ст. 61 Конституції України. З урахуванням вищевикладене вважає, що суд мав був стягнути не 267770, 88 грн, а 159067,56 грн.

Судом вищеназвана сума була стягнута солідарно. Проте , поручитель ОСОБА_2 заперечував проти позову оскільки у договорі поруки не встановлено строк після якого порука припиняється. Але у п.4.1 договору прописана умова договору про дію поруки до повного виконання основним позичальником зобов`язань перед банком. Ця умова не може розглядатися як встановлення строку дії поруки. Це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України про що вказано в листі ВССУ № 10-1393/0/4-12 від 27. 09. 2012 року. У разі відсутності у договорі поруки строку його дії, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України. ОСОБА_2 не отримував від банку ніяких вимог, а долучене до матеріалів справи повідомлення від 26 травня 2011 року не може бути доказом отримання вимог Банку бо в ньому немає підпису ОСОБА_2 Підпис від імені Стром і ОСОБА_8 зроблено однією рукою. Інших доказів отримання поручителем вимоги від банку не надано. З цих підстав суд незаконно стягнув заборгованість у солідарному порядку. Просив скасувати рішення суду у задоволені позову до ОСОБА_2 відмовити, задовольнити позов банку в межах строку позовної давності у розмірі 159067, 56 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чекменьов М.А. та відповідач ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити з урахуванням їх доводів, у задоволені позову до ОСОБА_2 відмовити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» -Болхова А.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги,просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, направивши позов по пошті 1 березня 2013 року.

Згідно позову між позивачем та ОСОБА_9 13 липня 2007 року укладено договір № Д002/АК-285.07.2, на підставі якого Банк взяв на себе зобов`язання відкрити ОСОБА_10 відновлювальну кредитну лінію в доларах США на купівлю автомобіля в загальному розмірі 35445,54 доларів США строком на 5 років з кінцевою датою погашення 12 липня 2012 року.

Окрім того, в забезпечення виконання кредитного договору між Банком і ОСОБА_2 13 липня 2007 року було укладено договір поруки. № Д002/АК-285/2.07.2 ( а.с.33 ),згідно якого співвідповідач зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Банк в повному обсязі виконав перед відповідачем зобов`язання за кредитним договором, проте ОСОБА_11 з травня 2009 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до положень частини 2 ст. 1050 ЦК України позивач має право вимагати, крім сплати відповідачем простроченої заборгованості, дострокового повернення всієї суми за кредитом та нарахованої згідно договору неустойки.

Виходячи з позовних вимог станом на 21 січня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 310654,77 грн, з яких 23476,97 доларів США заборгованість за кредитом;3295,1 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими відсотка; 6793,45 гривень заборгованість за комісією за проведення розрахунків;77007,94 гривень - нарахована, але не сплачена пеня; 12864,95 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зазначену суму позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

ОСОБА_1 було заявлено зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору удаваним та таким, що укладений в національній валюті, у задоволені якого судом було відмовлено.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржував рішення суду в частині відмови задоволення його позову, а також рішення суду в частині стягнення з нього пені у розмірі 34124,04 грн., то рішення суду в цій частині не ревізується.

З укладеного 13 липня 2007 року ПАТ « Родовідбанк» і ОСОБА_2 договору поруки № Д002/АК-285/2.07.2 вбачається , що останній ( п.4.1 ) набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і втрачає чинність після повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом олдного року від дня укладання договору пруки.

Як зазначалось вище, строк виконання основного зобов`язання 12 липня 2012 року включно.

Позивач з позовом, у тому числі і до поручителя ОСОБА_2 звернувся 1 березня 2013 року, тобто за межами строку 6 місяців. Питання про поновлення строку, пропущеного з поважним причин. позивачем не порушувалося.

Відтак, позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2 не можуть бути задоволені, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає скасуванню.

Як зазначалося вище, позивач- ПАТ «РодовідБанк» з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів звернувся 1 березня 2013 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду 1 березня 2013 року, суд першої інстанції мав в межах строку позовної давності, а саме з 1 березня 2010 року стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, процентам та іншим зобов`язанням, передбаченим умовами кредитного договору.

Проте, судом першої інстанції були допущені помилки, оскільки останній стягнув заборгованість за весь період, починаючи з травня 2009 року.

З огляду на графік погашення заборгованості та надані позивачем розрахунки процентів, комісії та штрафних санкцій, їх розмір з березня 2010 року становить:

Заборгованість по кредиту у розмірі 151062 грн, заборгованість по процентам за користуванням кредитом у розмірі 21190,50 грн, по комісії - 5468,83 грн, пені , розмір якої був визначений судом першої інстанції і не оскаржений сторонами 34124,04, 3% річних у розмірі 10 356,38 грн. Занальна сума заборгованості за зазначений період складає 222202,17 грн.

Проте, суд не може погодитися з розрахунками апелянта щодо стягнення з нього в межах строку позовної давності суми заборгованості у розмірі 159067,56 грн., оскільки вони є помилковими.

Доводи апелянта про недопустимість подвійного стягнення, а саме пені та штрафу, як санкцій одного виду,задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання. на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена стаття розміщена в розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання. Чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені ( ч.3 ст. 549 ),індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст. 625 ЦК України ).

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307,309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Будьоннівського районного суду міста Донецька від 14 листопада 2013 року частково скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, на користь публічного акціонерного товариства «Родовідбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 222202 (двісті двадцять дві тисячі двісті дві )грн.17 коп., яка складається з : заборгованості за кредитом у розмірі 151062( сто п`ятдесят одна тисяча шістдесят дві) грн. 42 коп..; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 21190 ( двадцять одна тисяча сто дев`яносто ) грн. 50 коп. комісії у розмірі 5468 ( п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн.83 коп, пені за прострочення виконання кредитних обов`язків у розмірі 34 124( тридцять чотири тисячі сто двадцять чотири ) грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 10 356 ( десять тисяч триста п`ятдесят шість ) грн. 38 коп.,

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Родовідбанк» також судовий збір у розмірі 2222грн.02 коп.

У задоволені позову про стягнення заборгованості по кредитному договору зі ОСОБА_12 Марата ОСОБА_13 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді »

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко