Справа № 163/2226/19
Провадження № 2-о/163/42/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису (заінтересована особа - ОСОБА_2 ),

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , шлюб із яким розірваний згідно рішення суду від 16.09.2011 року.

Вимоги обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 постійно без реєстрації проживає разом із нею та їх двома спільними дітьми, з яких одна неповнолітня, у будинку по АДРЕСА_1 . У листопаді 2015 року під час сімейної сварки ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження. Кримінальне провадження по даному факту було закрите за її заявою, оскільки домовились, що він виселиться із цього житла до своїх батьків в село Комарів Турійського району. Проте своєї обіцянки ОСОБА_2 не виконав, з будинку виселятися відмовився, а вона змінити місце проживання не має можливості. Від ОСОБА_2 вона та неповнолітня дочка зазнають знущання та насильства, які він вчиняє під дією алкоголю. Він постійно погрожує їй фізичною розправою, у присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, принижує та ображає, внаслідок чого вона перебуває під його постійним психологічним тиском. З приводу таких дій неодноразово зверталась у поліцію, а зважаючи на його нещодавню (05.11.2019 року) неадекватну і агресивну поведінку побоюється за своє і дитини життя. Тому, вважаючи себе особою, яка зазнала домашнього насильства, на підставі положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати в місці спільного проживання; наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання і її роботи; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що причиною розірвання шлюбу із ОСОБА_2 було зловживання ним спиртними напоями, вчинення скандалів та рукоприкладство як стосовно неї, так і щодо дітей. При розірванні шлюбу домовились, що він виселиться з будинку, проте цього ОСОБА_2 цього не зробив, а лише знявся з реєстрації. У 2015 році по факту її побиття відмовилась доводити справу до суду, оскільки вважала можливу судимість негативною обставиною для майбутнього працевлаштування старшого сина. ОСОБА_2 може проживати у своїх батьків в Турійському районі. Оскільки в порядку спадкування право власності на будинок, де проживає, до кінця не оформила, звернулась в суд із цією заявою, щоб відносно ОСОБА_2 встановили хоча б обмежувальний припис.

Заінтересована особа ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в телефонному режимі повідомив про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із зайнятістю на роботі. Про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи за його відсутності не клопотав.

За викладених обставин суд розглянув справу у відповідності до положень ч.1 ст.3505 ЦПК України за відсутності заінтересованої особи.

Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.05.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 16.09.2011 року.

У період шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із виданої 15.08.2019 року Хворостівською сільською радою Любомльського району довідкою про склад сім`ї заявниця, її колишній чоловік та їх діти проживають по АДРЕСА_1 , при цьому заявниця і діти зареєстровані за цією адресою, а ОСОБА_2 проживає без реєстрації.

Із наданої Любомльським ВП ГУНП у Волинській області інформації від 08.11.2019 року вбачається, що упродовж 2015 - 2019 роки ОСОБА_1 сім разів зверталась у поліцію на дії колишнього чоловіка: 06.11.2015 року - під час сімейної сварки наніс їй декілька ударів рукою; 08.07.2016 року - відмовлявся залишати її будинок; 29.07.2019 року - заважає спокійно жити; двічі 05.11.2019 року - потребує психологічної допомоги, поводить себе неадекватно та агресивно.

Крім цього, 23.07.2019 року в поліцію надійшло повідомлення з медичного закладу про побиття заявниці 20.07.2019 року її колишнім чоловіком.

По цьому факту дільничним офіцером Любомльського ВП складено протокол про те, що ОСОБА_2 , перебуваючи в стані сп`яніння, по місцю проживання вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , з якою проживають однією сім`єю: ображав нецензурними словами, наніс тілесні ушкодження, заподіявши шкоду її психічному та фізичному здоров`ю. Постановою Любомльського районного суду від 28.10.2019 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.1732 КУпАП закрите за збігом строку для накладення стягнення. Зі змісту постанови слідує, що на підставі письмових доказів у справі суддя вбачав наявність у діях ОСОБА_2 складу цього правопорушення.

По факту, який мав місце 05.11.2019 року, також був складений адміністративний протокол, проте, як пояснила в судовому засіданні заявниця, його розгляд призначений на 25.11.2019 року.

Вимоги заяви про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису заявниця обґрунтовує посиланням на положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-VIII (далі - Закон).

Відповідно до п.3 ст.1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст.24 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству, а згідно п. 6 ст.1 цього Закону кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

У пунктах 4, 14, 17 ст.1 Закону наведені визначення економічного, психологічного та фізичного насильства.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ст.1 Закону).

Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник, а статтею 3504 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності), а у разі неможливості надати такі докази до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Отже, при розгляді судом заяви про видачу обмежувального припису саме на заявницю на підставі ст.ст.76-80 ЦПК України покладається обов`язок доведення за допомогою належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів тих обставин, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, і її кривдником є ОСОБА_2 .

Як встановлено у справі, до заяви в якості обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 додала інформацію органу поліції про її неодноразові звернення з приводу поведінки і домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2

Проте самі по собі такі звернення до правоохоронних органів не доводять умисності і неправомірності дій ОСОБА_2 по усіх цих фактах, адже лише у двох випадках працівниками поліції дії останнього кваліфікувались за нормами КУпАП як насильство в сім`ї.

По одному факту, що мав місце 20.07.2019 року, суд вбачав наявність у діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства, проте адміністративній відповідальності він не піддавався за закінченням строків накладення стягнення.

Інший складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення по факту 05.11.2019 року на даний час не розглянутий, тому зафіксована в інформації поліції подія у вказану дану сама по собі не доводить винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Факти відмови заявниці від притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за нанесення їй тілесних ушкоджень в силу закріпленої у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України презумпції невинуватості та положень ст.ст.79, 80 ЦПК України не доводять з точки зору достатності і достовірності існування обставин, на які вказує заявниця.

Твердження заявниці про систематичне домашнє насильство зі сторони ОСОБА_2 належними та допустимими докази свого підтвердження не знайшли.

Частинами 3, 4 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Виходячи із наведених положень Закону та досліджених письмових доказів, суд вважає, що одна лише єдина постанова суду, якою з достовірністю не констатовано винуватості ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства, не може слугувати беззаперечним доказом і єдиною підставою вважати останнього кривдником, а відтак і встановлення відносно нього обмежувального припису, а також свідчити про існування ризиків настання насильства у майбутньому.

Разом із цим з інформації поліції судом встановлено і це визнано самою заявницею в судовому засіданні, що між нею та ОСОБА_2 з часу їх розлучення в 2011 році існує спір з приводу проживання останнього у будинку по АДРЕСА_1 .

Тобто зазначені заявницею заходи обмежувального припису - це по суті вирішення житлового спору про виселення, який має вирішуватися у загальному позовному провадженні, а не у заявлений заявницею спосіб.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно її колишнього чоловіка, оскільки обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, не доведені суду належними доказами.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 294, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я заявника - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Ім`я заінтересованої особи - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення - 18 листопада 2019 року.

Головуючий : суддя С.С.Чишій