Справа № 510/1698/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації» (третя особа - Відділ реєстрації виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області) про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач - КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» позовні вимоги визнало, щодо їх задоволення не заперечувало, просило розглянути справу у відсутності його представника.

Представник третьої особи - Відділу реєстрації виконавчого комітету Ренійської міськради щодо вимог позову заперечень,додаткових заяв не мав, просив про розгляд справи без його участі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу в її відсутності.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту 3-фазного розрахункового вимірювального комплексу споживача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; копія рішення виконкому Долинської сільської ради Ренійського району від 29.08.2006р. №49 про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно; копія завдання Ренійських РЕМ від 28.02.2019р. про заміну електролічильника та установку його в контейнері на зовнішній стіні будинку побутового споживача - ОСОБА_1 ; копія договору оренди землі №31 від 28.12.2012р.; копія розрахунку про оплату за електроенергію за квітень 2019р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.02.2009р.; копія технічних умов №3 на електропостачання житлового будинку АДРЕСА_1 ; копія завдання на проектування нерухомого об`єкту; копія дозволу на підключення 3-фазного електричного вводу від 23.03.2007р.; копія висновку експертизи від 22.03.2007р. про відповідність проектної документації нормативним актам про охорону праці; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.012007р. - нежиле домоволодіння по АДРЕСА_1 ; копія довідки Долинської сільської ради від 10.06.2019р. про право власності на нерухомість; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2007р.; копія рішення №11 від 30.01.2008р. про узаконення господарсько-побутових побудов; копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 ; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежиле домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 29.12.2018р.; копія договору №5/61808 від 07.05.2007р. про користування електричною енергією з побутовим споживачем - ОСОБА_3 ; копія додаткової угоди до договору 5/61808 про користування електричною енергією з побутовим споживачем від 07.05.2007р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , діючий через свого представника - ОСОБА_2 , звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» із вимогами про визнання права власності на нерухоме майно, зазначивши, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 25.02.2009р. він являється власником будинку, розташованого по АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що вказаний будинок є житловим, з надвірними спорудами та господарськими будівлями, і складається з : житлового будинку літ. А загальною площею 126,0 кв.м., житловою площею 86,70 кв.м., підсобною площею 39,30 кв.м. ; сараїв літ. Б.Г.; навісів літ.б1, В, Д, Е; підвалу літ. б; огорожі 1-2, споруди 3. Право власності на нерухомість було зареєстровано позивачем, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.08.2009р. № 23475669. Крім того, щодо житлового будинку було проведено технічну інвентаризацію,про що свідчить технічний паспорт на будинок садибного типу від 12.06.2019р.

Раніше вказаний будинок належав іншим особам : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.01.2007р., в якому зазначено тип об`єкта - домоволодіння, нежиле. Зазначене свідоцтво зареєстровано в реєстрі прав власності, про що свідчить витяг №13146951 від 05.01.2007р. Там також вказаний тип об`єкту - домоволодіння, нежиле. Позивач стверджує, що належний йому будинок, розташований по АДРЕСА_2 , являється житловим, зазначення його у документах, як «нежиле», не відповідає дійсності, його призначенню та типу побудови. Визначення типу будинку, як «нежилий», у документах було помилковим, у зв`язку із чим у позивача виникають певні труднощі в експлуатації нерухомості, оформленні документів на неї. Про те, що спірний будинок є насправді житловим за призначенням, свідчать і довідка №547 від 10.06.2019р. органу місцевого самоврядування, проект електропостачання на будинок, договір оренди №31 земельної ділянки, рішення виконкому Долинської сільської ради від 29.08.2006р. №49. На підставі вищенаведеного, позивач звернувся до суду із позовом, яким просить визнати за ним право власності на вищевказаний будинок, як на житловий об`єкт нерухомості.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.20002 року №7/5 , норми якого діють в тій частині, що не суперечить вимогам Закону.

Ст. 8 Закону зазначає, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 20 січня 2005 року за № 2375/IV, державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

П. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який введено в дію з 01.01.2013 року, врегульовано відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також встановлено спеціальний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 N 703.

Як вбачається з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять Міністерство юстиції України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який введено в дію з 01.01.2013 року, врегульовано відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також встановлено спеціальний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 N 703.

Як вбачається з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також в п.1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року № 607/5, зазначено те, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перейшли до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції, від імені якого ці функції виконує Державна реєстраційна служба України та її структурні територіальні підрозділи.

Як виходить з матеріалів справи, у 2018 році було проведено технічну інвентаризацію зазначеного нерухомого майна, згідно якої встановлено відсутність самочинно побудованих об`єктів. Всі об`єкти були побудовані у період 1997 р., про що вказано в розділі «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд».

На час звернення позивача до суду із позовом, зазначені об`єкти нерухомості не є самовільно побудованими на підставі наступного.

Так, в листі Міністерства юстиції України 23.02.2016 №8.4-35//18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майно, збудованих до 5 серпня 1992 року» зазначається, що відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 Цивільного кодексу України.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Також, п. 1 Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року № 158 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428, який розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.

Отже, фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів, з 09 травня 2014 року набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені Законом України від 15 квітня 2014 року «Про внесення змін до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Аналогічні норми знайшли своє відображення у новій редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діє з 01 січня 2016 року.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права власності. Способом захисту прав та законних інтересів позивача в даному випадку є визнання права власності за ним.

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача, визнати за ним право власності на нерухоме майно, визнавши його статус (тип), як житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 (що складається з : житлового будинку літ. А загальною площею 126,0 кв.м., житловою площею 86,70 кв.м., підсобною площею 39,30 кв.м. ; сараїв літ. Б.Г.; навісів літ.б1, В, Д, Е; підвалу літ. б; огорожі 1-2, споруди 3).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник