Провадження № 2/760/6763/19
В справі № 758/4550/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря Гак Г.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління розвідки Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про захист ділової репутації, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет у відеозверненні відповідача під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» та коментарі до нього, розміщені на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, а також цьому ж відеозверненні, розміщеному на сторінці у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_2 про Головне управління розвідки Міністерства оборони України, а саме:
У відеозверненні за посиланнями
-https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk,
-https://www.facebook.com/watch/?v=13191&t=11: «…слежку за мной ведет Министерство обороны Украины… а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства обороны Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба»;
«…ваши разведчики «паленные лохи»$
- у коментарі до відео звернення https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk; «…слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины…»;
«…ваши разведчики паленные л@[хи.
Крім того, просить зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити поширену 13 березня 2019 року через мережу Інтернет на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» недостовірну інформацію, а саме: відеозвернення під назвою «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» та коментар до нього щодо стеження Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України за ОСОБА_1 та спростувати її шляхом поширення через мережу Інтернет на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» відеозвернення та коментаря до нього зі змістом резолютивної частини рішення та інформації наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 спростовую недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 у моєму відеозверненні під назвою «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» щодо здійснення Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України стеження за мною.
Посилається в позові на те, що 13 березня 2019 року в мережі Інтернет у відео-зверненні та коментарі до нього, розміщених на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ», а також цьому ж відеозверненні, розміщеному на сторінці у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 невизначеному колу осіб.
Зокрема, у своєму відеозверненні ОСОБА_1 стверджує наступне:
«...слежку за мной ведёт Министерство обороны Украины... а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства оборони Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба».
Також у коментарі до цього відеозвернення на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, відповідач стверджує:
«...слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины».
Крім того, під зазначеним відеозверненням наявні 970 коментарів інших осіб у формі дописів під поширеною у вказаний спосіб інформацією.
Дане відеозвернення було розміщене на сторінці у соціальній мережі «Facebook» (Dubinsky.pro) https://www.facebook.com/watch/?v=13191&t=11.
Твердження відповідача про те, що Головне управління розвідки Міністерства оборони України здійснює стеження за ним є недостовірною інформацією.
Розміщена відповідачем інформація, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, містить саме твердження про факти щодо виду, місця та характеру (способу) здійснюваної позивачем діяльності (проведення стеження представниками Головного управління розвідки Міністерства оборони України за відповідачем), що можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсності, а тому така інформація не є оціночним судженням.
Зазначає, що Головне управління розвідки Міністерства оборони України, як державний орган, здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України та Закону України «Про розвідувальні органи України» на основі принципів законності, поваги і дотримання прав та свобод людини і громадянина. Головне управління розвідки Міністерства оборони України свою діяльність ніколи не використовувало для вирішення не передбачених цим Законом завдань.
Головне управління розвідки вже понад 20 років, як невід`ємна складова системи національної безпеки і оборони України, якісно й оперативно виконує покладені на нього завдання.
Співробітники управління щодня ризикуючи власним життям, роблять надзвичайно важливу справу щодо викриття планів, намірів і дій противника, проявляючи при цьому мужність, героїзм та відвагу, власним прикладом визначаючи еталон патріотичного і професійного служіння Україні.
Фінансування Головного управління розвідки здійснюється з Державного бюджету України, наповнення якого здійснюється, насамперед, за рахунок коштів громадян України - платників податків і зборів.
У них після ознайомлення із поширеною відповідачем інформацією складеться вкрай негативна оцінка діяльності розвідувального органу.
Поширення відповідачем недостовірної інформації порушило право на недоторканність ділової репутації Головного управління розвідки Міністерства оборони України, призвело до його дискредитації, негативної оцінки його діяльності з боку громадськості та суспільства, безпідставного обвинувачення співробітників у вчиненні неправомірних дій, спрямованих на порушення прав громадян.
Це підтверджується чисельними коментарями, які залишені іншими особами у формі дописів після перегляду відеозвернення та коментаря відповідача до нього.
Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.
Скориставшись своїм правом, відповідач надав до суду відзив, в якому проти позову заперечував.
Зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано ні відеозапису зі зверненням відповідача, ні стенограми з промовою відповідача.
В резолютивній частині ухвали, на яку позивач посилається як на підставу позову, зазначено, що суд задовольнив клопотання та оглянув посилання на веб-сайтах: «YouTube» та «Facebook», проте в ухвалі не вказано, що суд щось конкретно встановив, виявив або підтвердив.
Позивач обґрунтовує недостовірність спірної інформації посиланням на ст.3 Закону України «Про розвідувальні органи України», яким регламентовано принципи його діяльності.
Вважає, що позивач має не лише довести факт поширення відповідачем спірної інформації та порушення немайнових прав позивача, але і довести, що поширена інформація є недостовірною.
Натомість позивач просить суд визнати його суб`єктивні думки та оціночні судження недостовірною інформаціє, обґрунтовуючи це тим, що за законом розвідувальні органи мають керуватися певними принципами.
Наявність цих принципів жодним чином не виключає можливість здійснення спостереження за особою, таким чином, позивачем не надано доказів, що спірні висловлювання є недостовірною інформацією.
Вважає, що для того, щоб дати відповідь, чи є спірна інформація фактичним твердженням або оціночним судження, слід дослідити увесь текст публікації, а не лише його фрагменти.
До позовної заяви позивачем додана роздруківка з веб-сторінки https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, в якій міститься наступний текст:
«#ДубинскийРАССЛЕДУЕТ Пока полиция разбирается с моим заявлением о слежке и преследовании, я установил собственника автомобиля ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , который вчера вел за мной наблюдение.
Собственником автомобиля является гражданка ОСОБА_3 .
При регистрации авто на свое имя гражданка ОСОБА_4 указала очень интересный адрес своего проживания: АДРЕСА_1 в качестве квартиры - указала в/ч НОМЕР_2 - военную часть, находящуюся в ведении Минобороны.
Подтверждающие это документы уже есть в моем распоряжении.
Интересно, а что же из себя представляет в/ч НОМЕР_2 , которая находится по адресу, указанному гражданкой Закусило? Гугл пишет, что находится там Национальная академия обороны Украины. Кстати, аккурат напротив управления патрульной полиции Киева.
Тоесть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто?
Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины, которое возглавляет генерал-майор Василий Бурба.
Бурбу, кстати, в некоторых кругах называют «киллером Порошенко». В связи со специфическими задачами, которые якобы доверяет ему президент.
Считайте эту публикацию официальным обращением к господину Бурбе с требованием ответить, на каком основании ГУР МО ведет за мной слежку».
З даного тексту випливає, що відповідач помітив спостереження за собою, яке здійснювалося за допомогою автомобіля марки Шкода Октавіа, д.н. НОМЕР_1 .
За фактом спостереження він звернувся до поліції, оскільки вважав, що його безпека знаходиться під загрозою.
Працюючи журналістом, телеведучим програми «Гроші» на телеканалі 1+1 (наразі він є народним депутатом України), гостро критикував Президента України і його оточення, тому цілком обґрунтовано побоювався переслідувань з боку тодішньої влади.
Інформація про те, що власник автомобіля Шкода Октавіа зареєстрований за адресою військової частини і може бути пов`язаний з МО України стала підставою для публічного звернення.
Зазначає, що інформація про спостереження за журналістом є суспільно необхідною, оскільки в Україні відомі факти переслідувань та вбивств працівниками силових органів журналістів.
Висловлювання: «То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины» - це припущення, яке зроблено на підставі аналізу отриманих даних, а тому є суб`єктивною думкою автора.
Сполучні слова «тоесть», «очевидно» - однозначно вказують на оціночний характер суджень.
Крім того, в самому тексті вказано, що це є публічним зверненням до начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України Бурби В. В.
Таким чином, вважає, що відповідач скористався своїм конституційним правом на звернення.
Виходячи з цього, вважає, що висловлювання відповідача за своїм змістом є оціночними судженнями, а не твердженнями, тому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Виходячи з цього, просить відмовити в позові.
30 вересня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечував проти доводів, висловлених відповідачем у відзиві.
Зазначив, що використання відповідачем мовно-стилістичних засобів, зокрема слова (рос.) «очевидно» (українською -«вочевидь»), що застосоване ним як вставне слово, яке означає впевненість, ствердження і яке є синонімом слів «безусловно», «бесспорно», «разумеется», «конечно» (рос.), «безумовно», «явно» (укр.) свідчить про те, що відповідачем безапеляційно стверджується факт стеження за ним представниками ГУР МО України.
Висловлювання відповідача не можуть вважатися оціночним судженням, оскільки оціночне судження - це висловлювання, які не містить фактичних даних.
Відеозвернення відповідача не може вважатися належно реалізованим ним правом на звернення, що створює виникнення обов`язку позивача розглянути і дати відповідь на нього.
Крім того, поширення невизначеному колу осіб недостовірної інформації, що ганьбить честь і гідність особи під час реалізації права на звернення, не виключає деліктної відповідальності.
Водночас, після ознайомлення із відеозверненням, позивачем на веб-сторінці відповідача у коментарях до відеозвернення з метою сприяння відповідачу у спростуванні поширеної ним недостовірної інформації, було розміщено інформацію наступного змісту: «Повідомляємо, що до подій та явищ, описаних у цьому відеозверненні, як результат неофіційного розслідування автора, ні ГУР МО України, ні його співробітники відношення не мають; підтверджуємо, що діяльність ГУР МО України використовується виключно для вирішення передбачених законом завдань».
Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.
Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно зі ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Таким чином, за змістом ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ч. 1 ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта.
Судом встановлено, що 13 березня 2019 року в мережі Інтернет на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, а також на сторінці у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_4 =13191&t=11відповідачем було опубліковане відеозвернення під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ».
В зазначеному відео відповідачем було приведене наступне висловлювання:
«...слежку за мной ведёт Министерство обороны Украины... а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства оборони Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба».
«…ваши разведчики «паленные лохи».
У коментарі до відеозвернення https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk зазначається: «…слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины…»;
«…ваши разведчики паленные л@[хи.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
В пункті 15 даної постанови зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
З запису, що знаходиться на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk у вільному доступі вбачається, що приведені позивачем у позові висловлювання відповідача мали місце.
В той же час, за результатами його перегляду відеозапису вбачається, що відповідачем був висвітлений факт спостереження за ним.
З запису вбачається, що даний відеоролик був опублікований в форматі виловлювання власної думки відповідача в формі припущень щодо осіб, які могли вести за ним спостереження.
Інформація, приведена відповідачем, не містить відомостей, виражених у формі тверджень щодо позивача, як до державного органу, що принижують ділову репутацію останнього з точки зору закону, моралі та звичаїв, які можуть бути об`єктом моральної оцінки членів суспільства.
Висловлені відповідачем відомості за ознакою відсутності у ній фактичних даних, є відтворенням власного суб`єктивного уявлення про можливе порушення його прав, а також осіб - порушників.
Суд вважає, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, а не розповсюдженням щодо позивача недостовірних та дискредитуючих відомостей у формі твердження.
Відповідно до ст. 30 Закону України « Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.
Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.
В рішенні Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.
Одночасно в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Лінгенс проти Австрії» та «Українська прес-група» проти України» наголошується , що громадськість має право отримувати інформацію з політичних питань, а також з питань, що становлять громадський інтерес.
У своїх рішеннях Європейським судом з прав людини наголошено про необхідність врахування критерію пропорційності, а також обґрунтованості обмеження.
При вирішенні даної категорії спору необхідно враховувати розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать особу, розмежовувати такі відомості від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених відповідачами в порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.
Як зазначалося вище, відповідачем у вказаному відеозверненні не було висловлено чіткого твердження, що б свідчило про висвітлення діяльності позивача з негативної точки зору та шкодило б його репутації, як органу розвідувальної діяльності.
Крім того, у вказаному відеозверненні висвітлена інформація про спостереження за журналістом, що є суспільно необхідною.
Тобто, тема відеозвернення входить у предмет суспільного інтересу, а стилістика такої інформації, зміст висловів та мовні обороти не мають стверджувального характеру с посиланням на конкретні факти щодо особи позивача.
З урахуванням цього, суд вважає, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію відповідачем у відеозапису порушено не було.
Вислови, які відповідач використовував під час проведення відеотрансляції, не можуть відноситися до стверджувальної інформації, яка наділена будь-якими фактичними даними.
Враховуючи викладене, конституційно закріплене право на свободу думки і слова, недоведеність порушення відповідачами прав позивача та будь-яке їх посилання, що могло б розцінюватись як неправдиве та недостовірне висловлювання, що негативно впливає на честь, гідність чи ділову репутацію позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.
Виходячи з цього та викладеного вище, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.
Керуючись ст. 32 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 91, 94, 277, 302 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
В позові Головного управління розвідки Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про захист ділової репутації відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва