Справа № 464/4158/17
пр.№ 2/464/18/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2019 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

при секретарі судових засідань Бусько Ю.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 В ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "ІРОКС" Микитчак Ігор Пилипович про стягнення і відшкодування збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

14.06.2017 року позивач ОСОБА_1 пред"явив позов до Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» Микичак Ігор Пилипович про стягнення і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем і відповідачем 28.12.2015 року було укладено Договір №031/3/2 купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва та Договір 31/3/2 підряду будівництва (завершення) об`єкта завершеного будівництва надалі - Договір. За цими договорами відповідач передає позивачу однокімнатну квартиру з такими технічними характеристиками: проектний номер 89, загальною проектною площею 47,9 кв.м. на 8-ому поверсі 3-ї секції будинку на АДРЕСА_1 , а позивач оплачує вартість будівельно-монтажних робіт, необхідних для завершення будівництва.

Згідно п. 1.2 Договору за умови виконання замовником своїх зобов`язань по даному Договору в повному обсязі, замовник отримує право власності на об`єкт будівництва. Плановий термін закінчення будівництва - 4 квартал 2015 року. Загальна договірна вартість квартири за договорами встановлена в розмірі 654409,80 грн. Вказана сума була повністю оплачена позивачем. Позивач виконав свої зобов`язання згідно договору, однак до сьогоднішнього часу не має правовстановлюючого документу щодо права власності на вищевказану квартиру, вважає, що підрядник - відповідач не виконав свої зобовязання по договору, що спричинило матеріальні збитки, упущену вигоду та моральну шкоду. Тому позивач змушений звернутися до суду, просить позов задовольнити.

Провадження у цій справі відкрито та призначено судові засідання за правилами, що діяли до набрання законної сили 15 грудня 2017р. нової редакції ЦПКУкраїни.

Відповідно до п.9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПКУкраїни в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, які діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Клопотань від учасників сторін щодо повернення до підготовчого засідання не надходило, відповідно суд розглядає позовну заяву від 14.06. 2017р., а позовну заяву про збільшення позовних вимог та уточнення позову від07.05.2018р.(а.с.87) і заяву про збільшення позовних вимог та уточнення позову позивача ( а.с. 106) до уваги не бере, оскільки вони подані з порушенням ст. 43, п.9 ст83 ЦПК України у новій редакції.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, покликаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, а також заявив, що вважає будинок, в якому знаходиться спірна квартира такий, що не зданий в експлуатацію, вважає, що йому завдана матеріальна шкода : реальні збитки 60 тис. грн.., неустойка у розмірі 19632,24 грн., упущена вигода в розмірі 60000,00 грн та моральна шкода у розмірі 10000грн. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, підтримавши відзив та письмові заперечення, мотивуючи тим, що позивач не довів факту завданих збитків та моральної шкоди, вимоги позивача виходять за межі договірних відносин між позивачем і відповідачем відповідно до укладених від 28.12.2015 року Договору №031/3/2 купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва та Договору 31/3/2 підряду будівництва (завершення) об`єкта завершеного будівництва та вважає, що спору щодо умов виконання договору між сторонами не має. Крім того позивач не здійснив оплату судового збору за подані вимоги майнового характеру, зокрема упущеної вигоди, неустойки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.12.2015 року між ПрАТ «Ірокс» (підрядником), та позивачем ОСОБА_1 (замовником) було укладено Договір №031/3/2 купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва та Договір 31/3/2 підряду будівництва (завершення) об`єкта завершеного будівництва за умовами яких замовник оплачує вартість будівельно-монтажних робіт необхідних для завершення будівництва, а підрядник передає позивачу у власність об`єкт будівництва, а саме: однокімнатну квартиру з такими технічними характеристиками: проектний номер 89, загальною проектною площею 47,9 кв.м. на 8-ому поверсі 3-ї секції будинку на АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання за договором позивач виконав повністю, сплативши вартість об`єкта будівництва. Відповідач видав позивачеві довідку про 100% сплату вартості квартири в повному обсязі від 13.01.2016р.

Згідно положень статті 331 ЦК України, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється у різному порядку залежно від категорій їх складності і, відповідно, від того, як оформлювалась вся попередня правова процедура будівництва:

Об`єкти І -ІІІ категорії складності приймаються в експлуатацію шляхом реєстрації відповідною Інспекцією ДАБК декларації про готовність об`єкта до експлуатації;

Об`єкти IV-V категорій складності приймаються в експлуатацію шляхом оформлення забудовником акта готовності об`єкта до експлуатації і видачі Інспекцією ДАБК сертифіката.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відомості про всі декларації та сертифікати вносяться до Єдиного будреєстру у порядку, передбаченому наказом Мінбуду від 24 червня 2011 року.

До матеріалів справи представником ПрАТ «Ірокс» долучено копію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована Департаментом ДАБК у Львівській області 25.09.2015 року №ЛВ30. Також у матеріалах справи є копії витягів про державну реєстрацію права власності обєктів нерухомості у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім того в матеріалах справи є Розпорядження Сихівської районної адміністрації № 521 від 07.09.2017р Про присвоєння поштової адреси 5а та 5б житловим будинкам на АДРЕСА_2 .

Не зважаючи на наявність цих документів, позивач не пояснив, чому не здійснив свого права на державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 . Письмова відмова у здійсненні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 або будь-який інший документ, який би свідчив про наявність перешкод у здійсненні такого права - відсутній.

У своєму позові позивач вказує на реальні збитки у сумі 60000грн., які виникли внаслідок істотного порушення умов договору, через що позивач не отримав дохід, який він міг би отримати, якби здавав своє майно - квартиру АДРЕСА_4 в оренду. Крім того позивач вимагає сплатити йому неустойку в розмірі 19632,24 грн.

Суд критично оцінює заявлені вимоги та додані докази та приходить до негативного висновку.

Відповідно до п.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, які особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі. Збитками є також доходи, які особа могла б отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Укладаючи договір підряду, позивач придбавав квартиру для власних особистих потреб, не повязаних з підприємницькою діяльністю, тому він не міг отримати від цієї квартири будь-яку вигоду, окрім, як використання для особистих цілей, не повязаних з підприємницькою діяльністю. Позивач не пояснив в чому полягає його збиток у розмірі 60тис. грн., не надав розрахунок збитків, не надав жодних підтверджуючих документів. Додана копія договору оренди не пояснює причинно-наслідковий зв`язок між укладеними договорами підряду031/3/2 та 31/3/2 і завданими, на думку позивача, збитками у розмірі 60 тис. грн.

Сплата неустойки, яку позивач вимагає у своєму листі від 23.05.2016р і , яка включена в позовну заяву від 14.06.2017р., - є способом забезпечення зобовязання і відповідно до ст. 546, 547 ЦКУкраїни встановлюється законом або договором з дотриманням письмової форми. Згідно з умовами договорів підряду № 031/3/2 та 31/3/2 - сплата неустойки не передбачено.

Позивач вказує, що крім матеріальної шкоди діями відповідача йому спричинено моральну шкоду яка полягає в тому, що позивач позбавлений можливості отримати квартиру, на яку чекав майже один рік. Не лише позивач, а й вся сімя зазнала не мало душевних страждань та фінансової скрути. Позивач просить за завдану йому моральну шкоду стягнути з відповідача 10 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.5ч.1.ст. 4 закону України Про захист прав споживачів: «Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством».

У даному випадку позивач не вказав в чому полягає шкода життю і здоровю. Також позивач не обґрунтовує, якими доказами він може довести наявність такої шкоди. Згідно умов договору відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

З урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Також вимоги про відшкодування упущеної вигоди, на які не розповсюджується законодавство про захист прав споживачів не оплачені судовим збором, являються по своїй суті вимогами у зв`язку із зайняттям підприємницькою діяльністю, що не випливає з договірних відносин сторін - а, отже, не підлягають задоволенню в рамках цього позову.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не має.

Керуючись ст.,ст. 23, 1167 ЦК України, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "ІРОКС" Микитчак Ігор Пилипович про стягнення і відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ПАТ "ІРОКС", місце знаходження: м.Львів, вул.Буйка,17а.

Повний текст рішення складено 13.11.2019.

Суддя Чорна С.З.