КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/16825/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13731/2019
Головуючий у суді першої інстанції: П`ятничук І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

5 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі -Хоменко І.О.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором оренди нежитлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення боргу за договором оренди нежитлового приміщення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 7 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 8 січня 2012 року по 8 січня 2014 року, за домовленістю оплата нараховувалась з 19 січня 2012 року, розмір оплати складає 30 000 грн. на місяць.

Відповідно до зазначеного вище договору, орендна плата сплачується Орендарем готівкою за місяць наперед, а також за останній місяць оренди.

Зазначив, що у зв`язку з тим, що договір фактично розірвано в односторонньому порядку 27 квітня 2014 року на вимогу орендодавця, відповідач мав сплатити за фактичний час оренди нежитлового приміщення з 19 січня 2012 року по 26 квітня 2014 року, тобто за 26 місяців та 7 днів використання приміщення - 817 000 грн., однак станом на 15 грудня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 463 000 грн.

У зв`язку з викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором оренди у розмірі 463 000 грн.

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про повернення грошових коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 7 січня 2012 року сторони підписали договір оренди нежитлового приміщення, однак так як передача приміщення в оренду і підписання акту приймання-передачі не відбулися, Договір оренди вважається таким, що не набрав чинності, відповідно його положення не можуть застосовуватися до регулювання відносин сторін. Договір який не набрав чинності не може бути розірваним, так як об`єктивно не може бути припинено те, що не розпочалось.

У зв`язку із викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 354 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржене і колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передача приміщення в оренду і підписання акту приймання-передачі не відбулися, Договір оренди вважається таким, що не набрав чинності.

Судом першої інстанції встановлено, що 7 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення ( АДРЕСА_1 ). Договір оренди нежитлового приміщення укладався з 8 січня 2012 року по 8 січня 2014 року.

За домовленістю орендна плата нараховувалась з 19 січня 2012 року. Розмір орендної плати складає 30 000 грн. на місяць. Орендна плата сплачується Орендарем готівкою за місяць наперед, а також за останній місяць оренди. До орендної плати не включаються і підлягають окремій платі Орендарем, витрати на електроенергію, водопостачання, опалення та комунальні послуги, оренда плата за землю.

Також судом встановлено, що протягом 2012-2014 років ОСОБА_2 сплачувала ОСОБА_1 грошові кошти, загальний розмір сплачених коштів становив більше 354 000 грн., що не заперечується сторонами.

20 березня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2010 року, ОСОБА_1 успадковано після померлого ОСОБА_3 нежитлове приміщення під №1 (літ.А) по АДРЕСА_1 .

Станом на 17 грудня 2017 року власником об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «АТБ-Торгстрой».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказано наступний опис об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 « Магазин продовольчих та непродовольчих товарів з розвантажувальною рампою, загальна площа (кв.м.): 850.5, Опис літ.А - на І поверсі та у підвалі, під магазин продовольчих та непродовольчих товарів з розвантажувальною распою, літ.а - ганок з навісом та пандусом, літ.а (1) - ганок з козирком, літ.а (2) - рампа зі сходами, літ. а (3) - ганок з козирком. Торгівельна площа - 448,9 кв.м.

Листом від 20 березня 2014 року відповідач повідомив позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку. Обставина одностороннього розірвання договору визнається позивачем у своїй позовній заяві.

Відповідно до п.10.1 Договору, даний договір набирає чинності в момент підписання його та акту прийомки-передачі приміщення Сторонами і діє до 8 січня 2014 року.

Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Предметом договору оренди нерухомого майна може бути як весь об`єкт нерухомого майна, так і його частина.

Згідно п. 1.2 Договору, адреса будинку у якому знаходиться приміщення, що орендується: АДРЕСА_1 .

За положенням ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передача приміщення в оренду і підписання акту приймання-передачі не відбулися, Договір оренди вважається таким, що не набрав чинності.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення ( АДРЕСА_1 ). Договір оренди нежитлового приміщення укладався з 8 січня 2012 року по 8 січня 2014 року.

За домовленістю сторін орендна плата нараховувалась з 19 січня 2012 року. Розмір орендної плати складає 30 000 грн. на місяць. Орендна плата сплачується Орендарем готівкою за місяць наперед, а також за останній місяць оренди. До орендної плати не включаються і підлягають окремій платі Орендарем, витрати на електроенергію, водопостачання, опалення та комунальні послуги, оренда плата за землю. Оплата за електроенергію становить фіксовану суму 3000 грн. щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2012-2013 років ОСОБА_2 сплачувала ОСОБА_1 грошові кошти, загальний розмір сплачених коштів склав 332 084 грн. 12 коп., з яких 309 500 грн. - орендна плата, 21000 грн. - оплата за електроенергію, 1584 грн. 12 коп. - оплата за водопостачання (а.с. 9-10, 189 т. 1).

20 березня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку і з 27 квітня 2014 року договір розірвано.

Колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_2 , що гроші нею сплачувались в якості авансування орендної плати за можливе майбутнє орендне користування приміщенням, оскільки ці доводи спростовуються показами свідків та матеріалами справи, з яких вбачається, що протягом 2012 року ОСОБА_2 сплачувала витрати на електроенергію в розмірі 21000 грн. та за користування водопостачанням в розмірі 1584 грн. 12 коп.

Крім того, договір оренди нежитлового приміщення від 7 січня 2012 року, укладений між сторонами, не містить будь-яких положень про сплату авансових внесків.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 766 ЦПК України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Разом з цим, ОСОБА_2 протягом 2012 - 2013 років будь-яких вимог про звільнення її від орендної плати у зв`язку з неможливістю використовувати орендне майно та передачу їй орендованого майна не заявляла. Також не висувала вимог про відмову від договору найму (оренди) нежитлового приміщення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , доказів, що відповідач ОСОБА_2 була позбавлена можливості користуватися орендованим приміщенням суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що договір оренди є таким, що не набрав чинності.

Як встановлено судом, сторони визначили щомісячну орендну плату в розмірі 30000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з січня по червень 2012 року орендна плата сплачувалася вчасно та в повному обсязі.

З липня 2012 року орендна плата сплачувалась відповідачем не в повному обсязі.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, строк позовної давності зі сплати заборгованості щодо погашення останнього щомісячного платежу (26 серпня 2013 року) сплив 26 серпня 2016 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 8 листопада 2017 року, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що останній пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого просила відповідач.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що строк позовної давності переривався у зв`язку з його зверненнями до суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався з вимогами до ОСОБА_2 про повернення заборгованості, проте, 15 травня 2014 року позовну заяву повернуто позивачеві для подачі до належного суду (ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2014 року), 16 березня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, 19 серпня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Разом з цим, слід визначити необхідність дотримання позивачем чинних процесуальних правил щодо підвідомчості та підсудності цивільних спорів, а також умов пред`явлення позову, передбачених ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позови, з якими ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 по стягнення боргу поверталися позивачу, що не може бути підставою для переривання позовної давності.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором оренди не відповідають обставинам справи, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має заборгованість за оплату орендної плати перед ОСОБА_1 в розмірі 507500 грн. (817000 - 309500 = 507500 грн.), ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_2 463000 грн. боргу за договором оренди, проте, останнім пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором оренди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором оренди скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді