ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №591/3449/17

Номер провадження 22-ц/816/4447/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

позивачки: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника позивачки адвоката Сергеєвої С.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 591/3449/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 21 червня 2019 року (суддя Шелєхова Г.В., дата складення повного тексту рішення 01 липня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 пред`явив позов ОСОБА_1 про виділ частки нерухомого майна у власність, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою (т.1 а.с.7-8).

27 вересня 2017 року до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 був прийнятий позов ОСОБА_1 про виділ у натурі частки нерухомого майна у власність, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння (т.1 а.с. 84-87).

Ухвалою від 15 лютого 2019 року провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України (т. 3 а.с.40).

В уточнених вимогах позову в редакції від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 просила суд виділити в натурі у власність належну їй частку нерухомого майна адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину житлового будинку «А-1», що складається з коридору, площею 6,3 кв. м, трьох житлових кімнат, площею 9,4 кв. м, 13,9 кв. м, 10,3 кв. м, сіней, площею 4,8 кв. м, галереї, площею 8,6 кв. м, погребу, площею 2,5 кв.м. З надвірних споруд: лазню «Л», вбиральню «К», душ «М», частину огорожі № 2 довжиною 1,72 м, колодязь, розташований на земельній ділянці, якою користується позивачка, як окремий об`єкт нерухомого майна. Припинити право спільної часткової власності між сторонами на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с.237)

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є власником 49/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 Інша частина будинку належить відповідачу. Між співвласниками склався фактичний порядок користування домоволодінням, яке фактично розділене на дві квартири, які мають окремі входи та системи життєзабезпечення.

Спроби вирішити з відповідачем питання поділу домоволодіння в натурі у добровільному порядку завершилися нічим.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 21 червня 2019 року позов задоволено. ОСОБА_1 виділено в натурі у власність належну їй частку нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину житлового будинку літ. «А-І», що складається з коридору «2-2», площею 6,3 кв. м; житлової кімнати «2-3», площею 9,4 кв. м; житлової кімнати «2-4», площею 13,9 кв. м; житлової кімнати «2-5», площею 10,3 кв. м; приміщення галереї літ. «а», що складається з сіней «І», площею 4,8 кв. м; галереї «ІІ», площею 8,6 кв. м; приміщення погребу літ. «п/г», загальною площею 2,5 кв. м: погріб «ІІІ», площею 2,5 кв. м. Господарські споруди: лазню літ. «Л», вбиральню літ. «К», душ літ. «М», частину огорожі № 2 довжиною 1,72 м, скважина «І», як окремий об`єкт нерухомого майна. Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив розгляд зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у той час, коли провадження за первісним позовом ОСОБА_2 було закрито. Також, місцевий суд не врахував, що частини будинку в яких проживають сторони, мають різні поштові адреси. Суд не в повній мірі дослідив висновок експерта, не визначив на яких підставах позивачка користується 49/100 частками будинку та земельною ділянкою. ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване рішення порушує його права, оскільки він не отримує свою 51/100 частку у власність та втрачає речове право на земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сергеєвої С.А., які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2001 року ОСОБА_1 належить 49/300 частини житлового будинку «А-І», що знаходиться в АДРЕСА_1 (т .1 а.с. 88).

За Договором купівлі-продажу від 01 серпня 2001 року ОСОБА_1 належить 98/300 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 87). Всього ОСОБА_1 на праві власності належить 49/100 часток домоволодіння за вищевказаною адресою.

Відповідно до Договору дарування від 07 листопада 2002 року ОСОБА_2 належить 51/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 20).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, а саме, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (49/100 часток) та ОСОБА_2 (51/100 часток).

Відповідно до висновку № 1217 судової будівельно-технічної експертизи від 01 квітня 2019 року виділ частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 натурі, по сформованому порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами можливий.

За запропонованим експертом варіантом розподілу: ОСОБА_1 виділяються наступні приміщення та надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-І», що складається з коридору «2-2», площею 6,3 кв. м; житлової кімнати «2-3», площею 9,4 кв. м; житлової кімнати «2-4», площею 13,9 кв. м; житлової кімнати «2-5», площею 10,3 кв. м; приміщення галереї літ. «а», що складається з сіней «І», площею 4,8 кв. м; галереї «ІІ», площею 8,6 кв. м; приміщення погребу літ. «п/г», загальною площею 2,5 кв. м.: погріб «ІІІ», площею 2,5 кв. м. Господарські споруди: лазню літ. «Л», вбиральню літ. «К», душ літ. «М», частину огорожі № 2 довжиною 1,72 м, скважина «І». Подальша експлуатація даних об`єктів як окремих об`єктів нерухомого майна можлива (т. 3 а.с. 61-82).

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини 1,3 статті 364 ЦК України).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Відповідно до роз`яснень у п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що запропонований експертом варіант розподілу домоволодіння не порушує майнові інтереси сторін, забезпечує їх право користуватися своєю частиною будинку, при даному варіанті поділу можлива експлуатація приміщень житлових будинків та господарських будівель, як окремих об`єктів нерухомості.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( частина 4 статті 82 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на виділений окремий об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами існує сформований порядок користування житловим будинком з надвірними спорудами, а також встановлений порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Земельна ділянка використовується сторонами згідно з визначеним рішенням нарсуду Зарічного району міста Суми від 21 жовтня 1987 року порядком (т.1 а.с. 46), про що неодноразово зазначалося судами ( т.1 .а. с. 47-67).

Підстав ставити під сумнів висновки судової будівельно-технічної експертизи від 01 квітня 2019 року, на які посилався у своєму рішенні суд першої інстанції, немає. Прийняття судового рішення по суті за зустрічним позовом у той час, коли провадження за первісним позовом закрито, не є підставою для закриття провадження у справі. Здійснення такого розгляду відповідає вимогам цивільного процесу. Про те, що виділ частки з будинку в окремий об`єкт нерухомого майна порушує права та охоронювані інтереси ОСОБА_2 , як іншого співвласника будинку та користувача земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , матеріалами справи не доведено. Виділення позивачці в натурі частини домоволодіння, яка тривалий час перебуває у її користуванні, відповідає її частці у праві власності на нерухоме майно, прав відповідача не порушує, та не обмежує ОСОБА_2 у розпорядженні визначеною нерухомістю, зокрема, і в частині виконання ним своїх цивільно-правових зобов`язань.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування зазначеного рішення за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду міста Суми від 21 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13 листопада 2019 року.

Головуючий: І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко