Номер провадження: 22-ц/813/4872/19
Номер справи місцевого суду: 2-2566/11
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мутафа Володимира Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2010 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №369/07ф від 09.10.2007р. у загальному розмірі 1 398 904,89 гривень, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 399 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 1 399 гривень скасовано. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

13 серпня 2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, в якій просить суд:

- поновити строк ПАТ «ВіЕйБі Банк» для пред`явлення виконавчого листа №2-2566/11, виданого 14.04.2014р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на корить ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №369/07ф від 09.10.2007р. у розмірі 1 398 904,89 гривень - для примусового виконання;

- видати дублікат виконавчого листа №2-2566/11, виданого 14.04.2014р. Приморським районним судом м. Одеси.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що зазначений виконавчий лист було втрачено при пересилці.

Представник заявника ПАТ «ВіЕйБі Банк» у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд заяву задовольнити, справу розглядати за відсутністю представника ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі адвокат Мутаф В.А. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Крім того, інтереси відповідача ОСОБА_1 представляє її адвокат.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 18 ЦПК України, чинного на час звернення стягувача до суду з заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Статтею 433 ЦПК України, чинного на час звернення стягувача до суду із заявою, передбачено, що, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Згідно підпункту 17.4 пункту 17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документу суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №2-2566/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №369/07ф від 09.10.2007 року у загальному розмірі 1 398 904,89 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 399,00 грн. (т. 2 а. с. 23-24).

13 березня 2014 року представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення суду та виконавчого листа (т. 2, а. с. 26), 14 квітня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по зазначеній справі.

15 серпня 2014 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року (т. 2, а. с. 29 - 33).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року по справі №2-2566/11 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 1 399,00 грн. скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 2, а. с. 104-108).

Виконавчий лист №2-2566/11, який отримано представником ПАТ «ВіЕйБі Банк», було направлено до Приморського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ для виконання, але згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП), на виконання до Приморського ВДВС ОМУЮ вищевказаний виконавчий документ не надходив.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на неплатоспроможності банку відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну (т. 2, а. с. 115-116).

22 лютого 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора, яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 19 березня 2018 року (включно) (т. 2, а. с. 117).

15 лютого 2018 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №474 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора, яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 19 березня 2020 року (включно) (т. 2, а. с. 118).

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, щодо банків, в яких введена тимчасова адміністрація (та/або запроваджена ліквідаційна процедура), норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені Банку що ліквідується.

Станом на момент звернення заявника із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його виконання, місцезнаходження виконавчого листа стягувачу невідоме, в матеріалах справи оригінал виконавчого листа відсутній, будь-які відомості, які б свідчили про повернення виконавчого листа стягувачу також відсутні. Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб невідома інформація щодо місцезнаходження виконавчого документу по даній справі за період з 2014 року по 2018 рік.

На даний час, заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» не погашена, отже виконавчі документи підлягають подальшому примусовому виконанню.

В порушення положень частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу ПАТ «ВіЕйБі Банк», органом державної виконавчої служби України (ВДВС) оригінал виконавчого листа №2-2566/11 відносно ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку ДП «Укрпошта «рекомендованим листом з повідомленням про вручення» не було направлено.

13 серпня 2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, мотивуючи тим, що, оскільки з Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області на адресу стягувача не надходила постанова про повернення виконавчого документу про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» та оригінал вищевказаного виконавчого листа, оригінал виконавчого листа було втрачено під час пересилки, тому строк для пред`явлення його до виконання було пропущено не з вини ПАТ «ВіЕйБі Банк», з поважних незалежних від нього причин, що підтверджується вище викладеними обставинами, які полягають у здійснені стягувачем дій з пошуку виконавчого листа та отримання інформації про хід його виконання (т. 2, а. с. 113-114).

Задовольняючи заяву ПАТ «ВіЕйБі Банк про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції вважав можливим визнати поважною причиною пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу №2-2566/11, виданого 14 квітня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси, де боржником є ОСОБА_1 , по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому заява представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» про видачу дублікату виконавчого листа №2-2566/11, виданого 14.04.2014р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення боргу з ОСОБА_1 на корить ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №369/07ф від 09 жовтня 2007 року у розмірі 1 398 904,89 грн., є обґрунтованою та підлягає до задоволення (т. 2, а. с. 156-159).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі не можливо, виходячи з наступного.

У частини 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 368, 369 ЦПК України, що був чинний на момент вирішення спору, передбачено, що за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчі документи повинні бути пред`явлені до виконання в строки, встановлені статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI, який набрав чинності 21 березня 2011 року), що був чинний на час набрання рішенням суду законної сили, у даному випадку протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону).

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (пункт 1 частини 2 статті 22 Закону).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №606-ХІV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду.

Таке право стягувача було передбачено також частиною 1 статті 371 ЦПК України.

У частині 1 статті 371 ЦПК України зазначено, що підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку. Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений.

При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі виконавчих листів до виконання протягом визначеного законом строку в зв`язку з наявністю об`єктивних перешкод для звернення до суду; при цьому суб`єктивні причини та особисті мотиви позивача самі по собі не можуть вважатися перешкодами для звернення до суду.

Як вбачається, з матеріалів справи, згідно статті 319 ЦПК України рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року по справі №2-2566/1 набрало законної сили 22 червня 2015 року й виконавчі документи повинні бути пред`явлені стягувачем до виконання у даному випадку протягом року (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону «Про виконавче провадження»).

Дійсно, в матеріалах справи є заява представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» Булка С.Є. від 13 березня 2014 року про видачу копії рішення суду та виконавчого листа (т. 2, а. с. 26), але стягувач ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції безспірних доказів про отримання виконавчого листа по справі №2-2566/1 після набрання рішенням суду законної сили та пред`явлення його для виконання, про що наголошує в апеляційній скарзі адвокат Мутаф В.А. в інтересах боржника ОСОБА_1 ..

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідності визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так, у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року), «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч. 1, 2, 374 ч. 1 п.6, 379 ч. 1, 3, 4, 381 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мутафа Володимира Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 11 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко