Дата документу 12.11.2019 Справа № 333/1635/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1635/18 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/3260/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району про вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення. Зазначав, що він та його неповнолітня донька зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Наймачем квартири є його мати ОСОБА_3 , його рідна сестра ОСОБА_5 зі своєю дитиною зареєстровані і проживають у квартирі як члени сім`ї наймача. Вказана квартира відноситься до громадського та житлового фонду та є його постійним місцем проживання з народження. Посилаючись на те, що відповідачі негативно налаштовані до нього і його малолітньої доньки, чинять їм перешкоди у проживанні в спірній квартирі, яка є їх єдиним житлом, просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне житло є єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_1 і його малолітньої доньки, у передбаченому законом порядку його не визнано таким, що втратив право проживання житом, відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні, а тому позивач підлягає вселенню у судовому порядку.

Ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає помилковими висновки суду про те, що відповідачі перешкоджають ОСОБА_1 разом із його донькою проживати у спірній квартирі. Фактично позивач з 2005 року в квартирі не проживає, має інше постійне місце проживання в с. Розумівка, Запорізького району.

ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, та надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві вказав, що проти апеляційної скарги заперечує, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи відзиву на апеляційну скаргу не надав, надав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення відповідачів і їх адвоката Трачук Н.І., які підтримали апеляційну скаргу і просили прол її задоволення, заперечення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Предметом спору у справі є однокімнатна квартира, житловою площею 16,2 кв.м, наймачем якої є ОСОБА_1 , і в якій як члени сім`ї останньої з дня свого народження зареєстровані її діти і онуки сторони по справі.

Між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, у зв`язку із чим позивач разом з малолітньою донькою фактично проживають у успадкованому після смерті батька будинку в с.Розумівка, Запорізького району, Запорізької області.

Співвласниками цього будинку в рівних частках є позивач і його сестра відповідачка ОСОБА_6 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції на підставі зібраних у справі доказів обґрунтовано виходив із того, що спірна квартира є єдиним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 , у передбаченому законом порядку його не визнано таким, що втратив право користування цією квартирою, відповідачі перешкоджають йому у користуванні житлом, а тому нарівні з наймачем відповідно до ст.64 ЖК позивач як колишній член сім`ї наймача має право вселитися в квартиру разом із малолітньою донькою і проживати в ній.

Висновки суду ґрунтуються на зібраним у справі доказах і відповідають нормам житлового законодавства.

Посилання ОСОБА_3 на те, що позивачем не доведений факт чинення відповідачами перешкод у користуванні ним спірним житлом, є неспроможними.

Судом встановлено, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, відповідачі замінили замки на вхідних дверях і категорично заперечують проти вселення позивача до квартири. З приводу житлового конфлікту, що склався між сторонами, із-за неможливості потрапити до квартири ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач втратив право користування спірною квартирою, оскільки фактичним постійним місцем проживання його сім`ї є будинок в с. Розумівка, є також неспроможними.

Рішенням цього ж суду від 22.10.2018, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22.01.2019, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування цією ж квартирою з підстав, передбачених ст.107 ЖК України. Зазначеними судовими рішеннями встановлено відсутність підстав для висновку, що житловий будинок, який ОСОБА_5 і ОСОБА_1 у 2014 році успадкували в рівних частках після смерті свого батька, є постійним місцем проживання останнього. Судами встановлено, що через неприязні стосунки в сім`ї ОСОБА_1 вимушений був тимчасово поселитися у спадковому будинку, проте не втратив інтересу до спірної квартири, має намір прийняти участь у її приватизації.

Доводи ОСОБА_3 про те, що позивач втратив право користування спірною квартирою на підставі ст.71 ЖК України, оскільки тривалий час не проживає в квартирі без поважних причин, є також неспроможними.

За положенням ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Проте в порядку, визначеному ст.72 ЖК України, позивача не визнано таким, що втратив право користування житлом.

Звернення ОСОБА_3 у 2019 році до суду з відповідним позовом, який судом залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача до суду, не є достатньою підставою для висновку про втрату останнім права користування спірною квартирою з підстав, визначених ст.71 ЖК України.

Оскарження Хижняк ОСОБА_8 в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення її позову без розгляду не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. На час вирішення судом першої інстанції спору у цій справі позивача не визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою, а отже на підставі ст.64 ЖК він має право на вселення в цю квартиру.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: