Справа № 242/4868/19
Провадження № 2/242/1362/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Дурової Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 28.08.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою значиться зареєстрованою її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак остання з 2014 року за даною адресою не мешкає, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, одружилася та прийняла російське громадянство. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає їй, як власнику розпорядитися власністю. На даний час зняття з реєстрації потребує особистої присутності відповідача, натомість приїхати в неї немає можливості, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з підтримання позовних вимог та просить суд слухати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, надав до суду заяву, посвідчену 13.09.2019 року тимчасово виконуючого обов`язку нотаріусу Кемеровського нотаріального округу Кемеровської області Мизніковим О.Є., в якій просить суд розглянути справу без її участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору про купівлю-продаж квартири від 06.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Нечипоренко Т.І., ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6972041 від 11.04.2005 року, виданого КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 09.01.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 09.01.2009 року, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « ОСОБА_8 ».

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 14.10.2017 року, виданого органом записів цивільного стану (РАЦС) Центрального району м. Кемерово Кемеровської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 14.01.2017 року, актовий запис № 1531. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « ОСОБА_11 ».

Відповідно до акту про не проживання № 8/8-2 від 08.08.2019 року, ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2014 року у вказаній квартирі не проживає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з 05.06.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач ОСОБА_12 не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними.

У зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню та слід визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 72 ЖК України, ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О. Хацько