Справа № 222/1238/18
Провадження №2/222/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Володарський районний суд Донецької області у складі: судді Доценко С.І., за участю: секретаря судового засідання Болбат Н.І., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просив суд визнати недійсним та скасувати заповіт складений від імені його брата ОСОБА_1 на користь відповідачки, 20.12.2017 року №1330 з тих підстав, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, тому що перед смертю його брат погано розумів реальність. Він не підписував заповіт і позивач не впевнений, що він зачитувався йому вголос та що свідки, які були присутні при цьому не були зацікавленими особами з боку відповідача.

В судовому засіданні позивач пояснив, що ОСОБА_1 був його рідним братом. Проживали в одному селі. Він був одинокою людиною. В останній час він хворів і позивач з дружиною опікувались ним до 23.11.2017 року. Він стверджував, що майно, що належне йому має дістатись його онуку. Після 23.11.2017 року приїхала відповідачка, яка є їм рідною сестрою та забрала брата до себе. В останнє він бачив брата живим на Різдво, коли приїздив до сестри навідати його. Він нічого про заповіт чи намір скласти заповіт не казав, вмирати не збирався. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Після його смерті сестра приїхала в село та забрала в нього ключі від його будинку. Сказала, що брат залишив заповіт. Позивач вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті брата, але йому повідомили, що заповіт дійсно існує. Ознайомившись з заповітом в суді , він впевнився, що брат заповіт не підписував. Заповіт не підписаний братом,складений в присутності свідків, але, на його думку брат був дійсно слабий, не міг ходити, але ж не мав вад, які б перешкодили йому підписати заповіт. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його доводів. Лише припущення. Заповіт посвідчений нотаріально, внесений в Спадковий реєстр до смерті брата, відповідає формі. Тому немає підстав для задоволення позову.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази окремо та в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно витребуваної судом копії заповіту встановлено, що заповіт

Складений в с.Мангуш Донецької області 20 грудня 017 року від імені ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Ковальовою М.В., зареєстрований в реєстрі за №1330.

Із тексту заповіту вбачається, що заповідач заповів ОСОБА_3 все майно, де б воно не знаходилось та на яке на день смерті він мав би право. Заповіт складений на бланку строгої звітності НМЕ 457297. Зазначено, що складений зі слів заповідача, проголошений в голос, і у зв`язку з немічністю заповідача, внаслідок чого він не може власноруч підписатись, підписаний ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчений печаткою нотаріуса. (а.с.157)

Згідно з Витягу про реєстрацію в Спадквому реєстрі №50365127, від 20.12.2017 року, вищезазначений заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за № .12.2017 року. (а.с.158)

Згідно з копії свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10)

Із наданої копії заяви ОСОБА_1 встановлено, що він звертався 24.05.2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_1 та заведена спадкова справа №33/2018 (а.с.11)

Аналізуючи надані докази та норми законодавства, що регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення суд виходить із наступного.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що свідчить про те що за своєю юридичною природою заповіт є односторонній правочин, який повинен відповідати всім вимогам ЦК України

Відповідно до ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Згідно її положень правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та освідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ст.1247 ЦК України передбачає загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, він має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Ст. 1248 ЦК України встановлений порядок посвідчення заповіту, згідно якої Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ці ж положення закріплені в ст.81 ЦПК України, згідно яких обов`язок доказування покладений на сторони.

На підставі досліджених судом доказів, суд прийшов до висновку що позивачем не доведено ті обставини на які він посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, , а саме, що текст заповіту не виражає волю заповідача та складений з порушенням вимог щодо заповіту.

Із досліджених доказів встановлено, що форма і зміст заповіту умови складання та посвідчення не суперечать вимогам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини. Заповіт своєчасно, в день його складання посвідчений нотаріально та зареєстрований в Спадковому реєстрі.

Суд не приймає як докази показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які лише підтверджують, що позивач опікувався своїм братом до часу, поки відповідачка не забрала його до себе, тому що їх показання не містять доказів на підтвердження обставин складання заповіту та волевиявлення спадкодавця.

З цих же підстав суд не приймає як докази довідку виконкому Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с.12) Акт депутата сільської ради від 02 .07.2018 року про те що позивач ОСОБА_1 опікувався своїм братом ОСОБА_1 до грудня 2017 року, поки сестра ОСОБА_3 не забрала його до себе, тому що заповіт був складений 20.12.2017 року і зазначена інформація не має будь-якого доказового значення для підтвердження доводів позивача.

Не приймається судом та не має доказового значення довідка про стан здоров`я дружини позивача ( а.с.14)

Таким чином, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204ЦК України) суд, вважає необхідним відмовити в задоволені позову в зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог.

Судові витрати по справі складаються із судового збору який на момент звернення з позовом становили 704.80 грн., який було сплачено позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ст.141-142 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-80, 141, 264, 265, 354 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Повний текст рішення виготовлений 31.10.2019 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Доценко