Справа № 243/8086/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, допомоги при скороченні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахункових, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, допомоги при скороченні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахункових, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у виробничому підрозділі «Дебальцівська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді монтера колії 3-го розряду. Згідно з наказом № 10846/ДН-ОС від 14.07.2017 року, ОСОБА_1 , було звільнено на підставі.1 ст.36 КЗпП за угодою сторін.

Вказав, що до теперішнього часу йому не була виплачена заробітна плата за липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, а також допомогу при скороченні.

Після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», на його користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з січня 2017 року по липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, допомогу при скороченні усього на суму 24097,70 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахункових.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представником відповідача Чаруковським Р.В., 21.08.2019 року надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву та 30.09.2019 року доповнення до відзиву на позовну заяву, та зазначено, що АТ «Українська залізниця» не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 з наступних підстав.

З 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно до рішення Радин національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017 нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» №996-ХІУ від 16 липня 1999 року, передбачено, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. П.2.1, 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88 (надалі Інструкції № 88), передбачено, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Бухгалтерський облік підприємства повністю залежить від первинних документів, які оформлюються відповідно до Інструкції № 88.

Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року №489 затверджені та введені в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, а саме:

1. N П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу".

2. N П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки".

3. N П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)".

4. N П-5 "Табель обліку використання робочого часу".

5. N П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника".

6. N П-7 "Розрахунково-платіжна відомість (зведена)".

У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований працівником час. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати та інших виплат.

Що ж стосується заборгованості з заробітної плати, яка утворилась перед ОСОБА_1 в період з січня по липень 2017 року, то:

- за січень 2017 року позивачу нараховані аванс в сумі 810,00 грн. та заробітна плата в сумі 3001,20 грн.;

- за лютий 2017 року позивачу нараховані аванс в сумі 1130,00 грн. та заробітна плата в сумі 2723,12 грн.;

- за першу половину березня позивачу нарахований аванс в сумі 1070,75 грн.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період: друга половина березня липень 2017 року у відповідача відсутня, так як нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надана позивачем копія розрахунку заробітної плати виготовлена на непідконтрольній українській владі території в м. Дебальцеве.

17.03.2017 року адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Донецьк, вул.. Артема, 68) була захоплена невідомими особами так званої «ДНР», у зв`язку з чим відповідач втратив контроль над структурним підрозділом. Тому сума заборгованості не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому порядку.

Згідно з Науково правовим висновком Торговопромислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс мажорні обставини і на цій підставі АТ «Укрзалізниця підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України в постановах від 23.03.2016 року по справам 6-364цс16, № 6-365 цс 16.

Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25 липня 2019 року задоволено клопотання про витребування доказів, зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» надати довідку про заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату та копію наказу про звільнення позивача; зобов`язано Слов`янсько-Лиманське управління ДФС у Донецькій області надати відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суму отриманих доходів щодо позивача.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України надати інформацію з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування за формою ОК-5 щодо позивача.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року зобов`язано АТ «Держаний ощадний банк України» надати виписку по картковому рахунку позивача.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, допомоги при скороченні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахункових, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця» на посаді монтер колії 3-го розряду.

17 липня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією трудової книжки.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець.

Так, відповідно до розрахунків заробітної плати ВП ПЧ «Дебальцеве «СП ДДЗП» філії «Донецька залізниця» (ідентифікаційний код 40150216), ОСОБА_1 нараховані наступні суми:

- у січні 2017 року 4792,86 грн. (з яких: оплата почасовиків 2574,21 грн., ОСОБА_2 заробіток 1367,13 грн., доплата за шкідливі умови праці 308,91 грн., доплата за вислугу 386,13 грн., індексація заробітної плати 68,80 грн., матеріальна допомога 87,68 грн.), до виплати аванс 810,00 грн., заробітна плата 3001,20 грн.;

- у лютому 2017 року 4845,57 грн. (з яких: оплата почасовиків 2590,40 грн., ОСОБА_2 заробіток 1398,33 грн.. доплата за шкідливі умови праці 310,85 грн., доплата за вислугу 388,56 грн., індексація заробітної плати 68,80 грн., матеріальна допомога 88,63 грн.), до виплати аванс 1130,00 грн., заробітна плата 2122,45 грн.;

- у березні 2017 року 3855,04 грн. (з яких: оплата почасовиків 1598,96 грн., акордний заробіток 998,18 грн., доплата за шкідливі умови праці 191,88 грн., доплата за вислугу 239,84 грн., оплата простоїв 755,66 грн., матеріальна допомога 70,52 грн.), до виплати 3065,46 грн.;

- у квітні 2017 року 1979,35 грн. (з яких: оплата простоїв 1943,14 грн., матеріальна допомога 36,21 грн.) до виплати 1573,94 грн.;

- у травні 2017 року 329,90 грн. (з яких: оплата простоїв 323,86 грн., матеріальна допомога 6,04 грн.), до виплати 262,33 грн.;

- у червні 2017 року 2185,53 грн. (з яких: оплата простоїв 2145,55 грн., матеріальна допомога 39,98 грн.), до виплати 1737,89 грн.;

- у липні 2017 року 13867,48 грн. (з яких: компенсація за невикористану відпустку 7021,35 грн., оплата простоїв 323,86 грн., матеріальна допомога 253,68 грн., допомога при скороченні 6268,59 грн.), до виплати 11089,87 грн.

Суд приймає до уваги як належний доказ по справі надані позивачем Розрахункові листи за спірний період 2017 року, відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою, оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, оскільки факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу наданих суду Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області за № 20877/07 від 28.08.2019 року, суми нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за січень-березень 2017 року збігаються із розмірами заробітної плати зазначеними у перелічених вище розрахунках заробітної плати позивача за вказаний період.

Крім того, згідно довідки про доходи ОСОБА_1 № 817/2 від 14.08.2019 року, позивачу нарахована заробітна плата за січень 2017 року становить 4792,86 грн. (до видачі 3811,20 грн.), за лютий 2017 року 4845,57 грн. (до видачі 3853,12 грн.), за березень 2017 року 1346,54 (до видачі 1070,75 грн.).

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має заборгованості з заробітної плати перед позивачем за період з 01 січня 2017 року по 01 березня 2017 року, оскільки ОСОБА_1 проведено наступні виплати:

- аванс за січень 2017 року в розмірі 810,00 грн. (платіжна відомість № 182);

- заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 3001,20 грн. (платіжна відомість № 555);

- аванс за лютий 2017 року в розмірі 1130,00 грн. (платіжна відомість № 831);

- заробітна плата за лютий 2017 року в розмірі 2723,12 грн. (платіжна відомість № 1115).

- аванс за березень 2017 року в розмірі 1070,75 грн. (відомість на виплату грошей № 16).

Загальний розмір виплаченої заробітної плати позивачу відповідачем за період з 01.01.2017 року по 10.07.2017 року становить 8735,07 грн.

З огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, не передбачено.

Тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, оскільки вони не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, пов`язані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні.

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні.

Як встановлено в судовому засіданні позивачу виплачена заробітна плата за січень та лютий 2017 року, перераховані відповідні страхові внески. У березні 2017 року позивачу нарахована сума 3855,04 грн., яка згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу врахована для страхового стажу, з чого слідує, що з цієї суми перераховані відповідні податки та збори.

Проте позивач отримав в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року 1070,75 грн., що підтверджується відомістю на видачу грошей № 16 за березень 2017 року.

Однак, за відрахуванням податків та зборів розмір заробітної плати, яка належала до виплати позивачу у березні 2017 року становить 3113,72 грн., з розрахунку (3855,04 грн. 18% ПДФО 1,5% військовий збір). Отже, з урахуванням виплаченої суми, заборгованість відповідача перед позивачем за березень 2017 року без урахування податків та зборів становить 2042,97 грн. (3113,72 грн. - 1070,75 грн.).

Відповідачем позивачу за період з 01.04.2017 року по 10.07.2017 року нараховано заробітної плати: квітень 2017 року 1979,35 грн., травень 2017 року 329,90 грн., червень 2017 року - 2185,53 грн., липень 2017 року 323,86 грн. (оплата простоїв) та 253,68 грн. (матеріальна допомога), а всього 5072,32 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з заробітної плати за період з 01.04.2017 року по 10.07.2017 року у розмірі 5072,32 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 7021,35 грн. та допомога при скороченні в розмірі 6268,59 грн., а всього 18352,26 грн. з яких підлягають утриманню відповідні податки та збори, а також заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2042,97 грн. без урахування відповідних податків та зборів.

Відносно вимог позивача про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об`єктивні причини, за наявності яких товариство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі і, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці АТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. (а.с.66-98).

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015року №254-VIII «Про визнання окремих районів,міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово купованими територіями» та № 252-VIII«Про визначення окремих районів,міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей,в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Як вбачається із вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця», у невиконанні своїх обов`язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст. ст. 47, 83, 115 і 116КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Суд приймає, як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2014 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

За викладених вище обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з АТ «Українська залізниця на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 , зокрема, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Оскільки позивачем при поданні позовної заяви не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, та у задоволенні цієї вимоги було відмовлено, з позивача на користь держави слід стягнути 768,40 грн.

Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 116,117 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, допомоги при скороченні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахункових задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість з заробітної плати у розмірі 5072,32 грн. (п`ять тисяч сімдесят дві грн. 32 коп.), компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7021,35 грн. (сім тисяч двадцять одна грн. 35 коп.) та допомогу при скороченні в розмірі 6268,59 грн. (шість тисяч двісті шістдесят вісім грн. 59 коп.), що разом становить 18362,26 грн. (вісімнадцять тисяч триста шістдесят дві грн. 26 коп.), з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість з заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2042,97 грн. (дві тисячі сорок дві грн. 97 коп.), без утримання податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. стягувач: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5 м. Київ, 01601), отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ЄДРПОУ -37993783, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко