РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2019 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., представника позивача Шеєнка Ю.О. , представника відповідача Караван О.Д., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «Геолан-агро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної реєстраціїГТУЮ у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 серпня 2017 року між ТОВ «Геолан-агро» (надалі - Позивач) та ОСОБА_3 (надалі - Відповідач 2) був укладений попередній договір, відповідно до якого сторони (Позивач та Відповідач 2) зобов`язались в майбутньому до 20 серпня 2018 року укласти договір оренди земельної ділянки, площею 6,0981 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :09:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за яким Позивач буде Орендарем, а Відповідач 2 - Орендодавцем. Відповідно до пункту 7 Попереднього договору, сторони домовились, що основний договір буде укладений строком на 10 років. Також Позивачем та Відповідачем 2 були узгоджені інші суттєві умови основного Договору оренди земельної ділянки, який мав бути укладений між сторонами у визначені строки. Згідно з умовами укладеного Попереднього договору (пункт 11), на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основного договору, Відповідач 2 передала Позивачу копію свого паспорту та ідентифікаційного номеру, які повинні надаватись Позивачем органу державної реєстрації, що буде здійснювати реєстрацію речового права згідно із основним Договором оренди земельної ділянки.

На виконання умов Попереднього договору, між Позивачем і Відповідачем-2 протягом встановленого строку (до 20 серпня 2018 року), був укладений Договір оренди земельної ділянки №679 від 17.08.2018 року, який містив положення узгоджені в Попередньому договорі та інші умови визначені положеннями діючого законодавства. Позивач з метою реєстрації речового права - оренди за договором оренди земельної ділянки №679 від 17.08.2018, звернувся до державного реєстратора Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області.

03 вересня 2018 року державним реєстратором було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Причиною відповідної відмови була наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий № :09:003:0020.

Як виявилось пізніше, всупереч досягнутої домовленості, це зважаючи на наявність попереднього договору, ОСОБА_3 уклала договір оренди відповідної земельної ділянки із ОСОБА_2 , а саме 15 листопада 2017 року, строком на 15 років. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового орава від 27.11.2017 №105129812, відповідне право оренди за орендарем - ОСОБА_2 , було зареєстроване в державному реєстрі.

Вважає, що договір оренди земельної ділянки від 15.11.2017, укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є незаконним і має бути визнаний недійсним в судовому порядку, з підстав його суперечності окремим положенням Цивільного кодексу, а саме: укладання спірного договору оренди земельної ділянки, при наявності попереднього договору, суперечить ст.ст.203, 215, 629, 635 ЦК України, також порушує первинно досягнуту домовленість позивача з ОСОБА_3 (волевиявлення сторін) щодо укладання саме з позивачем договору оренди земельної ділянки.

На підставі викладеного, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 від 15 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38348431 від 27.11.2017, прийняте державним реєстратором Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Фещенко Є.О. (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 23572134) та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 26.11.2018 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Караван О.Д. було надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 з позовом не згодний, в його задоволенні просить відмовити з наступних підстав. Так, у позивача ОСОБА_2 є сумніви щодо укладення між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 попереднього договору оренди землі від 20 серпня 2017 року, так як 30.08.2017 ОСОБА_3 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність, згідно з якої надала йому право представляти її інтереси у всіх організаціях та установах з питань оформлення спадщини після смерті її матері ОСОБА_4 . За цією довіреністю Левковський О . В. 14 листопада 2017 року оформив право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :09:003:0020 після смерті ОСОБА_4 Жодного разу ОСОБА_3 про підписання з ТОВ «Геолан-агро» попереднього договору та намір укладення з позивачем договору оренди вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 не повідомляла.

Крім того, вважає, що позивач вводить суд в оману вказуючи, що 20 серпня 2017 року ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, так як в тексті попереднього договору в п.1 вказано кадастровий номер земельної ділянки: :09:003:0020.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 105129812 від 27.11.2017, що додано позивачем до позову, державну реєстрацію земельної ділянки було проведено лише 26.09.2017.

Відповідно до п.9 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Отже кадастровий номер :09:003:0020 було присвоєно земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 26.09.2017, а позивач вказує, що ОСОБА_3 підписала попередній договір, в якому вказано цей же кадастровий номер раніше, тобто 20 серпня 2017 року.

Також зазначає, що під час укладення договору оренди землі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, здійснили передачу земельної ділянки за актом приймання-передачі, договір зареєстрований згідно з нормами законодавства, про існування будь-яких договорів ОСОБА_3 з іншими особами ОСОБА_2 відомо не було, тому спірний договір є дійсним, його зміст жодним чином не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тому підстави для визнання спірного договору недійсним відсутні. Крім того зазначає, що зазначені позивачем судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, документально не підтверджені. Враховуючи викладене, в задоволені позовних вимог просить відмовити.

Представником позивача адвокатом Шеєнком Ю.О. надана відповідь на вищевказаний відзив, в якому зазначає, що на момент укладання попереднього договору ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки після померлої матері ОСОБА_4 , але не встигла оформити свої спадкові права - не отримала свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з цим, в п.2 попереднього договору сторони зазначили, що при укладенні основного договору в майбутньому право власності буде засвідчено Витягом з Державного реєстру речових право на нерухомі про реєстрацію права власності. Тому, керуючись положеннями ст.ст.6, 626, 627, 629, 635 ЦК України, ТОВ «Геолан-Агро» та ОСОБА_3 уклали та підписали 20.08.2017 попередній договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :09:003:0020, що, на думку позивача, повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Крім того зазначає, що з тексту зазначеної у відзиві довіреності вбачається, що остання видана на представництво інтересів ОСОБА_3 з питань оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Як позивачу пояснювала ОСОБА_3 , зазначена довіреність була видана ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона фактично проживає в місті Запоріжжя та не мала можливості оформлювати спадщину в Токмацькому районі Запорізької області.

Підтвердженням того, що ОСОБА_3 після отримання свідоцтва про право на спадщину мала намір укласти основний договір оренди землі саме з ТОВ «Геолан-Агро», на думку позивача, є те, що ОСОБА_3 уповноважила зазначеною довіреністю ОСОБА_2 укласти та підписати договір оренди на строк та на умовах на свій розсуд, одержувати належну їй орендну плату. За виданою довіреністю ОСОБА_2 не міг би одночасно виступати при укладанні та підписанні договору оренди землі як орендодавець і як орендар, оскільки це суперечить приписам п.3 ст.238 ЦК України.

Наявність довіреності жодним чином не спростовує факт укладання попереднього договору між позивачем та ОСОБА_3 .

Щодо посилань представника ОСОБА_2 у відзиві на те, що позивач вводить суд в оману, вказуючи, що 20.08.2017 між ТОВ «Геолан-Агро» та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, бо в тексті останнього в п.1 вказано кадастровий номер земельної ділянки :09:003:0020, а як зазначає представник, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію земельної ділянки було проведено лише 26.09.2017. Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:003:0020 належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 072720. Тобто, вищезазначена земельна ділянка вже була сформована в натурі та зареєстрована ще у 2002 року, їй присвоєно кадастровий номер (що підтверджується долученою до позовної заяви копією свідоцтва про право на спадщину), а не 26.09.2017, як зазначає Відповідач-1.

Після отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності на земельну ділянку було зареєстровано за Відповідачем 2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 103690539 від 14.11.2017.

Згідно з витягом за №105129812 від 27.11.2017, на який посилається Відповідач 1 було зареєстровано інше речове право (право оренди на земельну ділянку згідно з оскаржуваних договором), тому посилання у відзиві, що кадастровий номер земельній ділянці присвоєне 26.09.2017 є недоречним та помилковим.

Крім того зазначає, що оскільки основний договір оренди за №679 (доданий до позовної заяви) був укладений ТОВ «Геолан-Агро» з ОСОБА_3 та підписаний разом із додатками (актом приймання-передачі земельної ділянки) 17.08.2018, тобто до встановленого попереднім договором строку - 20.08.2018, досягнуті були усі суттєві умови, волевиявлення сторін було направлено на настання правових наслідків в майбутньому - укладення основного договору оренди, тому невірно зазначати, що зобов`язання, встановлене попереднім договором припинилось. Іншими словами, основний договір оренди за № 679 від 17.08.2018 був укладений та підписаний між Позивачем та Відповідачем 2 саме до спливу строків, визначених попереднім договором, однак, у зв`язку з існуванням спірного договору, право оренди не було зареєстровано, ще підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 42805427 від 03.09.2018.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що під час укладання спірного договору оренди землі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, здійснили передачу земельної ділянки за актом приймання-передачі, договір зареєстрований згідно норм законодавства, про існування будь-яких договорів йому не було відомо, вважає договір дійсним і підстав для визнання його недійсним - відсутні, також, на думку позивача, є хибними з огляду на те, що на думку позивача, саме укладання спірного договору оренди земельної ділянки, при наявності попереднього договору, напряму суперечить ст.ст.203, 215, 629, 635 ЦК України,крім того, порушує первинно досягнуту домовленість позивача з ОСОБА_3 (волевиявлення сторін), щодо укладання саме з позивачем договору оренди земельної ділянки і тому має бути визнаний недійсним в судовому порядку. Також вважає, що позивачем відповідно до ч.9 ст.175 ЦПК України зазначена орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовній сумі - 30000,00 грн., яку позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, у разі задоволення позовних вимог та набуттям рішенням законної сили, сума понесених та документально підтверджених судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу буде предметом стягнення згідно з існуючим порядком, встановленим ст. 137 ЦПК України, тому, на думку позивача, заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_3 наданий відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги визнала в повному обсязі та зазначила, що 20 серпня 2017 року між нею та ТОВ «Геолан-агро» був укладений попередній договір, згідно з яким сторони зобов`язались на протязі одного року укласти договір оренди земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, а саме площею 6,0981 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :09:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Всі дані щодо земельної ділянки, для укладання попереднього договору були надані нею, як стороною правочину. Після укладання вказаного договору, а саме 30 серпня 2017 року, нею була надана нотаріально посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_2 , який за домовленістю мав допомогти їй оформити земельну ділянку в порядку спадкування після померлої матері. За домовленістю ОСОБА_2 мав право використовувати її земельну ділянку для власних цілей, а зібраний за сільськогосподарський рік врожай фактично мав бути його винагородою. В подальшому, ОСОБА_2 їй був наданий договір оренди, який як він пояснив, був йому потрібний для здійснення обліку зібраного врожаю (пшениці) у податковій інспекції, так як він фактично є фермером і оформлений як приватний підприємець. При цьому, відповідач пояснив їй, що фактично Договір укладається на рік (до серпня 2018 року), як раніше нами було обумовлено і що право оренди він не буде реєструвати у встановленому порядку, так як договір є короткостроковим. Довіряючи ОСОБА_2 вона не перечитувала умови договору оренди і вважала його укладеним на рік. Крім того, вона розуміла, що ОСОБА_2 у вказаний період (з серпня 2107 року по серпень 2018 року) може засіяти озиму пшеницю, обробити її та зібрати врожай (посів здійснюється у вересні, а врожай збирається в липні наступного року). Пізніше, до неї звернулось ТОВ «Геолан - Агро», і вони до визначеної Попереднім договором дати, уклали основний договір оренди земельної ділянки на погоджених умовах. Як з`ясувалось пізніше, ОСОБА_2 не дотримався своїх слів, і фактично уклав Договір оренди на 15 років і зареєстрував відповідне право у реєстрі речових прав, що ними не погоджувалось. Дія довіреності від 30.08.2017 № 1551, виданої на ім`я ОСОБА_2 припинена нею в зв`язку з її скасуванням, що підтверджується заявою від 11.01.2019 та Витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 38298085.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що первинно її волевиявлення на укладання основного договору оренди мале місце саме з позивачем, вона погоджується із позовними вимогами ТОВ « Геолан- Агро» та просила справу розглядати без її участі.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Караван О.Д. надано відповідь на відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позов вказує, що 20 серпня 2017 року між нею та ТОВ «Геолан-Агро» було укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому до 20 серпня 2018 року укласти договір оренди земельної ділянки площею 6,0981 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :09:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Всі дані щодо земельної ділянки для укладення попереднього договору були надані нею як стороною правочину. Після укладення попереднього договору ОСОБА_3 30 серпня 2017 року видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність для оформлення спадщини на земельну ділянку кадастровий номер :09:003:0020 після смерті її матері. За домовленістю ОСОБА_2 за винагороду за допомогу в оформленні спадщини отримає зібраний урожай за рік з вказаної земельної ділянки. Умови договору оренди землі укладеного 15 листопада 2017 року між нею та ОСОБА_2 не читала, вважала, що договір укладено на один рік. Визнає позовні вимоги щодо визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації. Насправді ОСОБА_3 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність на оформлення спадщини після смерті її матері. За усною домовленістю між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди про те, що всі витрати на оформлення спадщини покладаються на ОСОБА_2 у разі укладення договору оренди земельної ділянки на строк 15 років. Спадщина була оформлена ОСОБА_2 за власні кошти. ОСОБА_3 вказує у своєму відзиві на позов, що видала для зручності довіреність ОСОБА_2 для оформлення спадщини в Токмацькому районі, так як вона мешкає поза межами Токмацького району Запорізької області, але свідоцтво про право на спадщину було оформлено та видано в місті Василівка, де ОСОБА_3 проживає, а не в Токмацькому районі як зазначено у відзиві.

Крім того, зазначене у відзиві ОСОБА_3 спростовується наступним. 26.10.2018 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти за оренду земельної ділянки, кадастровий номер :09:003:0020, за 2018 рік у розмірі 11000 гривень, орендна плата була отримана в повному обсязі, претензій щодо її форми та розміру ОСОБА_3 не мала, що підтверджується розпискою наданою ОСОБА_3 від 26.10.2018. Вказане свідчить про те, що умови договору виконувалися належним чином, жодних заяв від ОСОБА_3 щодо повернення земельної ділянки не надходило. Отже, позов є таким, що не піддягає задоволенню.

Від третьої особи Управління державної реєстрації ГТУЮ у Запорізькій області надійшли пояснення щодо позову, з яких вбачається, що Управління державної реєстрації ГТУЮ у Запорізькій області є структурним підрозділом ГТУЮ у Запорізькій області. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до ч.5 ст.3 Закону, проводиться незалежно від місця знаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Забезпечення проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Закону. Згідно пункту 2 частини 1 статті 6 Закону, суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад; Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані суб`єкти.

З огляду на наведене, Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області та його структурний підрозділ - Управління державної реєстрації не відносяться до суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суб`єктом державної реєстрації прав об`єктів нерухомого майна розташованих на території Токмацького району Запорізької області, є Токмацька районна державна адміністрація Запорізької області. Враховуючи вищевикладене, права та законні інтереси Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та його структурного підрозділу - Управління державної реєстрації, у тій чи іншій мірі жодним чином не зачіпатимуться ухваленим у цій справі рішенням.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15.04.2019 у зазначеній цивільній справі закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті; визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою для надання пояснень по справі.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 14 травня 2019 року розгляд справи відкладено, визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою для надання пояснень по справі.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року розгляд справи відкладено, до ОСОБА_3 за невиконання ухвал суду від 15.04.2019 та 14.05.2019 щодо обов`язку явки в судове засідання для надання пояснень по справі, застосований захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб; визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою для надання пояснень по справі.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 10 липня 2019 року розгляд справи відкладено, визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою для надання пояснень по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача адвокат Караван О.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на зазначені у відзиві на позовну заяву обставини.

Відповідач ОСОБА_2 , який про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 , яка про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомила. В телефонному режиму повідомила, що не має можливості з`явитися.

Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області який про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При вирішенні питання про можливість прийняття визнання позову відповідачем ОСОБА_3 , суд враховує заперечення позовних вимог в повному обсязі співвідповідачем ОСОБА_2 , а також те, що відповідач ОСОБА_3 , явка якої судом була визнана обов`язковою, неодноразово належним чином була повідомлена про необхідність явки в судове засідання, до суду жодного разу не з`явилась, що позбавляє суд можливості з`ясувати у відповідача ОСОБА_3 добровільність її позиції та розуміння нею наслідків визнання позову. Вся поштова кореспонденція на ім`я ОСОБА_3 відправлялася на адресу за місцем реєстрації ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 . Ця ж адреса зазначена нею в своєму відзиві.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для прийняття визнання відповідачем ОСОБА_3 позову, оскільки воно суперечить закону та продовжив судовий розгляд.

Заслухавши представника позивача адвоката Шеєнка Ю.О. та представника відповідача адвоката Караван О.Д., дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить принципу вільного волевиявлення учасника правочину та вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов`язання за попереднім договором.

Відповідно до частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, і судом не може бути визнано укладеним та дійсним.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( частина перша статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №302, виданого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В. 14 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №302, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020, загальною площею 6,0981 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, яку успадкувала після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2017, сформованого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В.

20 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро» було укладено попередній договір оренди вказаної земельної ділянки.

Відповідно до зазначеного попереднього договору, основний договір мав бути укладений сторонами до 20 серпня 2018 року (п.1). Сторонами попереднього договору було зазначено, що основний договір буде укладений строком на 10 років, з переважним правом орендаря на його поновлення на новий строк (п.7), узгодили розмір та строки виплати орендної плати (п.п.8,9). Як зазначено в п.п.11-12 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основного договору ОСОБА_3 передасть, а ТОВ «Геолан-Агро» отримає копію паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 , які будуть надаватися ТОВ «Геолан-Агро» органу, що буде здійснювати реєстрацію речового права згідно із основним Договором оренди земельної ділянки; зазначені права та обов`язку сторін, направлені на укладення основного договору. Пунктом 13 визначено, що на час дії цього договору та до моменту укладення основного договору, зазначена в п.1 цього договору земельна ділянка буде знаходитись у ОСОБА_3 .

В п.15 попереднього договору зазначено, що згідно із п.2 ст.635 ЦК України, якщо Сторона-1 (ТОВ «Геолан-Агро») необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, вона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням.

Пунктом 16 попереднього договору встановлено, що згідно із п.2 ст.635 ЦК України, якщо Сторона-2 ( ОСОБА_3 ) необґрунтовано ухиляється від укладання основного Договору у термін визначений пунктом 1 цього Договору, то строк укладання основного Договору автоматично пролонгується на дев`яносто календарних днів і в цей строк, Сторона-1 (ТОВ «Геолан-Агро») направляє іншій стороні проект Договору оренди земельної ділянки, умови якого визначені згідно з положеннями цього Договору та нормами діючого законодавства. При ухиленні Сторони-2 від укладання основного Договору в запропонованій редакції, Сторона-1 (ТОВ «Геолан-Агро») має право звернутись до суду за захистом свого права шляхом визнання Договору оренди земельної ділянки укладеним на умовах запропонованих Стороною-1 (ТОВ «Геолан-Агро»). Якщо протягом строку встановленого цим Договором виявиться, що Сторона-2 ( ОСОБА_3 ) всупереч положенням цього Договору уклала Договір оренди земельної ділянки з будь якою третьою особою, то Сторона-1 (ТОВ «Геолан-Агро»), як заінтересована особа, має право звернутись до суду за захистом свого права шляхом визнання такого Договору оренди земельної ділянки недійсним. З п.18 попереднього договору вбачається, що підписанням цього Договору Сторона-2 ( ОСОБА_3 ) погоджується, що Сторона-1 (ТОВ «Геолан-Агро») має переважне право перед іншими особами на укладання основного Договору оренди земельної ділянки.

15 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_3 надає, а орендар ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :09:003:0020, загальною площею 6,0981 га, у тому числі 6,0981 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 261722,07 грн. (п.4). Договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою (п.7). Відповідно до п.п.8-10 зазначеного договору оренди, орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня відповідного року у грошовій формі, розрахована на 1 (один) рік за загальну площу земельної ділянки, і становить 3% від суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки , що становить 7851,66 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят одна грн. 66 коп.), з урахуванням індексації.

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписали договір про передачу та прийом земельної ділянки сільськогосподарських угідь загальною площею 6,0981 га кадастровий номер :09:003:0020, розташовануна території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :09:003:0020.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права власності від 27.11.2017 вбачається, що державним реєстратором Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Фещенко Є.О., вищезазначений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020,площею 6,0981 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованоїна території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, укладений між ОСОБА_3 (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) був зареєстрований за індексним номером 38348431 від 27.11.2017.

На підтвердження дійсності зазначеного договору оренди адвокатом Караван О.Д. надана розписка ОСОБА_3 , датована 26.10.2018, про отримання 10 000,00 гривень в якості орендної плати від ОСОБА_2 за оренду земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020, за 2018 рік, де також зазначено, що орендна плата отримана в повному обсязі, претензії щодо її форми та розміру немає.

17 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро» в особі директора ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки № 679 , відповідно до якого орендодавець ( ОСОБА_3 ) надає, а орендар (ТОВ «Геолан-Агро») приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, для виробництва сільськогосподарської продукції, кадастровий номер :09:003:0020, загальною площею 6,0981 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 261722,91 грн. (п.2.4). В п.3.1 зазначено, що договір укладено на термін 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з урахуванням ротації культур. Відповідно до розділу 4 зазначеного договору оренди, орендна плата сплачується орендарему вигляді сільськогосподарської продукції, або послуг, або грошима. У разі виплати орендної плати грошима, розмір орендної плати складає 3,1% від грошової оцінки ділянки зазначеної в п.2.4 цього договору з врахуванням індексації, що складає 8113 грн. 41 коп. за 1 (один) рік, з урахуванням коефіцієнту індексації. Орендна плата вноситься один раз на рік особисто "Орендодавцю" у термін з 1 жовтня до 25 грудня кожного року. За взаємною домовленістю сторін, орендна плата може бути сплачена Орендарем у формі передплати ( авансовим платежем). Розмір орендної плати може переглядатись. Також у вказаному договорі оренди ТОВ «Геолан-Агро» інші суттєві умови відповідно до вимог діючого законодавства.

17 серпня 2018 року ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро» підписали акт приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки №679 від 17 серпня 2018 року, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 6,0981 га кадастровий номер :09:003:0020, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Також між ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро» підписаний акт визначення меж земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020площею 6,0981 га в натурі.

03 вересня 2018 року державний реєстратор Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Губій В.Д., розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 30.08.2018 10:45:57 за реєстраційним номером 29868850, яку подав представник ТОВ «Геолан-Агро» Лобова В.П. для проведення державної реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки з реєстраційним номером 252, що розташована за адресою: Запорізька обл., Токмацький p., с/рада. Новомиколаївська , кадастровий номер земельної ділянки :09:003:0020, та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями та, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп.18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки з реєстраційним номером 252, кадастровий номер :09:003:0020, відмовив.

Вважаючи, що укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки від 15.11.2017, є незаконним з підстав його суперечності окремим положенням Цивільного кодексу, а саме того, що укладання спірного договору оренди земельної ділянки, при наявності вищезазначеного попереднього договору, суперечить ст.ст.203, 215, 629, 635 ЦК України, також порушує первинно досягнуту домовленість позивача з ОСОБА_3 (волевиявлення сторін) щодо укладання саме з позивачем договору оренди земельної ділянки, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 від 15 листопада 2017 року, укладений між гр ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38348431 від 27.11.2017 року, прийняте державним реєстратором Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Фещенко Є.О. (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 23572134) та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, встановлених Законом. Зокрема, згідно зі ст.215 ЦК України, підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.4 ППВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Чинне законодавство України не визначає порушення умов попереднього договору в якості підстави для визнання недійсним договору, укладеного в подальшому з іншим контрагентом.

Відповідно до статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За змістом статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частинами першою - третьою статті 635 цього Кодексу попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ч.2 ст.635 ЦК України, яка є спеціальною нормою, не встановлено іншого способу захисту від недобросовісної поведінки сторони попереднього договору, ніж відшкодування другій стороні завданих збитків.

З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що порушення сторонами своїх зобов`язань, що ґрунтуються на попередньому договорі, може тягти наслідки, передбачені законом або договором. Зокрема, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору на підставі попереднього договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням укладення основного договору.

Отже для настання негативних наслідків у вигляді відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням або його невиконанням, необхідною умовою є необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору протягом строку, встановленого попереднім договором. При цьому під ухиленням слід розуміти не намір відмовитися від договору, а конкретні дії учасників правовідносин, спрямовані на умисне невиконання умов договору.

Як вбачається з висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (справа № 727/2900/17, провадження №61-5719св18), попередній договір встановлює зобов`язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому, а не виникають зобов`язання за основним договором.

В судовому засіданні встановлено, що укладаючи договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ухилилась від виконання вищезазначеного попереднього договору, укладеного з ТОВ «Геолан-Агро» та на даний час зобов`язання, встановлене попереднім договором від 20.08.207, між сторонами припинилось.

Диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд самостійно не визначає та не змінює підстави, заявленого стороною позову та вирішує питання лише по тим вимогам, які заявлені позивачем, та виходячи лише з тих підстав, які вказано самим позивачем.

З питанням щодо відшкодуванням збитків, передбачених ч.2 ст.635 ЦК України, позивач до відповідача ОСОБА_3 з відповідним позовом до суду не звертався.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що Цивільний кодекс України встановлює презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Натомість недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена як будь-якою заінтересованою особою, так і суд з власної ініціативи може застосувати такі наслідки.

Правочини, укладені внаслідок обману, є правочини з дефектом волі сторони, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Наслідки укладення таких правочинів встановлені у ст.230 ЦК України.

Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки або повідомлення про будь-які обставини, яких насправді немає (повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів про право власності на продавану річ, про право на вчинення такого правочину), так і у вигляді свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину.

Вказане також закріплено у Постанові Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними. Зокрема, в пункті 20 вказаної постанови роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки. ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, вимагаючи визнати недійсними вищевказаний договір оренди земельної ділянки, на виконання вимог ст.81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами факт умисної поведінки ОСОБА_2 щодо введення в оману ОСОБА_3 про обставини, які мають істотне значення, а саме щодо строку укладення спірного договору оренди.

При цьому, посилання відповідача ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву, що укладений з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 вона не перечитувала, вважала його укладеним на рік, (до серпня 2018 року), суд вважає не переконливими, враховуючи що ані після підписання спірного договору оренди, ані протягом всього строку розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 зазначений правочин не оспорювала.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні спірного договору оренди, відповідач ОСОБА_3 була ознайомлена з його змістом та погодились з умовами договору, про що свідчить відповідний підпис на оспорюваному договорі.

Враховуючи наявність письмового доказу на підтвердження факту отримання відповідачем ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 10000,00 гривень в якості орендної плати від ОСОБА_2 за оренду земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020, за 2018 рік, який не спростований ані позивачем, ані відповідачем ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , укладаючи спірний договір оренди земельної ділянки, усвідомлювала його природу, права і обов`язки сторін, що з нього випливають та не находить, що остання діяла під впливом обману з боку ОСОБА_2 .

Посилання ОСОБА_3 на скасування довіреності від 30.08.2017 також не приймаються судом до уваги, оскільки, як вбачається з відзиву, зазначена довіреність ОСОБА_3 була скасована відповідачкою на підставі її заяви від 11.01.2019, тобто під час судового розгляду даної цивільної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент і це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» і «Трофимчук проти України»).

Поряд із цим, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Посилаючись, як напідставу недійсності договору оренди земельної ділянки від 15.11.2017, укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки від 15.11.2017, позивач не довів при цьому суду правових та фактичних підстав захисту порушеного права ТОВ «Геолан-Агро», що ґрунтується на попередньому договору, у спосіб визнання недійсним договору, укладеного стороною попереднього договору ОСОБА_3 з іншим контрагентом.

Даних про те, що позивач наділений переважним правом оренди належної відповідачеві ОСОБА_3 земельної ділянки відповідно до Закону України «Про оренду землі», суду не надано.

За вказаних обставин, порушення відповідачем зобов`язання, що ґрунтується на попередньому договорі, не тягне за собою недійсність договору оренду землі, укладеного з іншим контрагентом, тому в задоволені позовної вимоги щодо визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 від 15 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи те, що вимога про скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38348431 від 27.11.2017 року, прийнятого державним реєстратором Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Фещенко Є.О. є похідною від вимоги визнання оспорюваного договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0020 від 15 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в їх задоволенні також слід відмовити, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою вони можуть отримати інформацію по даній справі: http://court.gov.ua/fair.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро», , місце знаходження: 71770, Запорізька область, Токмацький район, село Запоріжжя, вулиця Центральна, будинок 15.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, місце знаходження: 69063, місто Запоріжжя, вулиця Олександрівська, 5, .

Дата складання повного рішення суду 08.11.2019.

Суддя: