Справа № 712/3618/19
Провадження № 2/712/1376/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2019 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Назаренко М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі, -
Заступник військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі, посилаючись на те, що з інформації отриманої з військової частини НОМЕР_3 (в даний час НОМЕР_1 ) встановлено, що згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_4 від 11.12.2015 № 361 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду командира відділення 2 автомобільного взводу 2 автомобільної роти. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02.11.2015 № 6 за ОСОБА_1 закріплено автомобіль MAN TGA 01А військовий номер НОМЕР_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2017 № 270 молодший сержант ОСОБА_1 вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_6 (м. Львів) з метою підтримання бойової готовності автомобільних колон та якісного виконання завдань з підвезення матеріальних засобів. Під час експлуатації автомобіль MAN TGA 01А військовий номер НОМЕР_5 був виведений з ладу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 21.05.2018 № 45 та № 46 зазначені збитки занесено в книгу нестач, з ОСОБА_1 розпочато утримання у розмірі 20% від місячного грошового забезпечення. Зазначений наказ ОСОБА_1 не оскаржувався.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 15.08.2018 № 172 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено в запас відповідно до підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При звільненні в запас ОСОБА_1 написав заяву про зобов`язання добровільно погасити спричинені матеріальні збитки, тим самим визнавши свої протиправні дії та наявну заборгованість.
Військова частина-польова пошта НОМЕР_4 відповідно до рішення ТВО начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2014 № 346/1/2/3297 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .
На виконання вимог спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 № Д-322/1/5дск та наказу начальника Тилу Збройних Сил України від 29.04.2017 №101-дск військова частина-польова пошта НОМЕР_4 перейменована у військову частину НОМЕР_3 .
Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.10.2018 №Д-322/1/15 дск військова частина НОМЕР_3 перейменована у військову частину НОМЕР_1 .
19.09.2018 ОСОБА_1 надіслано претензію про добровільну сплату коштів за завдані збитки державі, яка залишена ОСОБА_1 без задоволення, а кошти не відшкодовані.
Судові витрати у сумі 1921 грн. стягнути з відповідача та перерахувати на наступні реквізити: військова частина НОМЕР_2 , МФО 820172, р/р НОМЕР_7 в Державній казначейській службі України м. Київ.
Прокурор військової прокуратури Черкаського гарнізону в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_4 від 11.12.2015 № 361 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду командира відділення 2 автомобільного взводу 2 автомобільної роти. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02.11.2015 № 6 за ОСОБА_1 закріплено автомобіль MAN TGA 01А військовий номер НОМЕР_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2017 № 270 молодший сержант ОСОБА_1 вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_6 (м. Львів) з метою підтримання бойової готовності автомобільних колон та якісного виконання завдань з підвезення матеріальних засобів. Під час експлуатації автомобіль MAN TGA 01А військовий номер НОМЕР_5 був виведений з ладу.
Частина 1 статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно п.п. 1, 2, 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243-95 від 23.06.1995 року, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі знищення, псування військового майна.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 21.05.2018 № 45 та № 46 зазначені збитки занесено в книгу нестач, з ОСОБА_1 розпочато утримання у розмірі 20% від місячного грошового забезпечення. Зазначений наказ ОСОБА_1 не оскаржувався.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 15.08.2018 № 172 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено в запас відповідно до підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При звільненні в запас ОСОБА_1 написав заяву про зобов`язання добровільно погасити спричинені матеріальні збитки, тим самим визнавши свої протиправні дії та наявну заборгованість.
Військова частина-польова пошта НОМЕР_4 відповідно до рішення ТВО начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2014 № 346/1/2/3297 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .
На виконання вимог спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 № Д-322/1/5дск та наказу начальника Тилу Збройних Сил України від 29.04.2017 №101-дск військова частина-польова пошта НОМЕР_4 перейменована у військову частину НОМЕР_3 .
Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.10.2018 №Д-322/1/15 дск військова частина НОМЕР_3 перейменована у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Згідно ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1, 10 Закону України «Про оборону України» Збройні Сили складаються з військових об`єднань, з`єднань, військових частин, установ, організацій та утримуються за рахунок бюджетних коштів.
Військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України, утримується за рахунок коштів державного бюджету України, підпорядкована Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України.
Командир військової частини НОМЕР_1 несе повну відповідальність перед органом управління майном - Міністерством оборони України за стан та діяльність переданого йому військового майна, його схоронністю та ефективністю, використання закріпленої за частиною державною технікою.
Таким чином, збитки спричинені військовій частині НОМЕР_1 , є збитками, спричинені державі.
19.09.2018 ОСОБА_1 надіслано претензію про добровільну сплату коштів за завдані збитки державі, яка залишена ОСОБА_1 без задоволення, а кошти не відшкодовані.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів. Формою цього представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами про захист прав та інтересів держави, а також участь у розгляді справ судами.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, які протягом розгляду справи не були спростовані відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280 ЦПК України.
Керуючись Конституцією України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 12, 76-80, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги заступника військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі задоволити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: