Справа № 415/1405/18
Провадження № 22-ц/810/778/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів - Єрмакова Ю.В., Луганської В.М.

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області (суддя Фастовець В.М.)

від 25 липня 2019 року

у справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державний професійно - технічний навчальний заклад «Лисичанський професійний ліцей» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3

третя особа - Професійна спілка працівників вугільної промисловості України в особі первинної профспілкової організації Державного професійно - технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей»

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді викладача іноземної мови ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначила, що працювала в ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» на посаді викладача іноземної мови. Стаж роботи складає 18 років. Є членом первинної профспілкової організації ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей».

Наказом Міністерства освіти і науки України № 885 від 21 червня 2017 року утворена Комісія з припинення ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» та ДПНЗ «Лисичанський професійний гірничо - промисловий ліцей», яку очолив ОСОБА_3 , який на підставі наказу № 77-к від 31 серпня 2017 року припинив трудовий договір з позивачкою на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Вважає незаконним своє звільнення, оскільки відповідачем порушена процедура звільнення: вона не була повідомлена за два місяці про звільнення, не була ознайомлена зі списком штатного розкладу, їй не була запропонована посада в реорганізованому навчальному закладі.

Також просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що вона разом з іншими працівниками намагалась вирішити трудовий спір в позасудовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з двох наступних підстав:

1. Відсутність порушень трудового законодавства при звільненні позивачки була встановлена рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2018 року у справі № 415/6673/16-ц, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДПТНЗ «Привільський професійний ліцей» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки позов пред`явлений до голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 , а не безпосередньо до ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», з яким позивачка перебувала у трудових відносинах.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу

Позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити рішення про задоволення позову. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зокрема, не погоджується з висновком суду про те, що позов пред`явлений нею не до юридичної особи, а до голови ліквідаційної комісії як фізичної особи. Крім того, суд допустив до участі в справі в якості представника відповідача ОСОБА_4 , повноваження якої за довіреністю сплинули на момент розгляду справи. Крім того, суд помилково вказав в рішенні, що ОСОБА_4 здійснювала в судовому засіданні представництво третьої особи. Також помилково в рішенні зазначено, що третя особа вважала позов необґрунтованим, що не відповідає дійсності. Також вважає помилковим висновок суду на преюдиційність рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2018 року у справі № 415/6673/16-ц. Вважає, що суд порушив норми процесуального права, оскільки не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступника відповідно до ст.55 ЦПК України.

Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався, але в заяві про розгляд справи у відсутності представника відповідача, голова ліквідаційної комісії ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» ОСОБА_3. вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачки.

Третя особа правом на відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Стислий виклад встановлених судом першої інстанції

фактичних обставин справи

ОСОБА_1 працювала на посаді викладача іноземної мови Державного професійно-технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей».

Згідно п.п.1-3, 5 Наказу Міністерства освіти і науки України № 885 від 21 червня 2017 року «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» шляхом приєднання до Державного професійно-технічного навчального закладу «Привільський професійний ліцей» був припинений ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», правонаступником якого став Державний професійно-технічний навчальний заклад «Привільський професійний ліцей». Департаменту науки і освіти ЛОДА було доручено попередити керівників учбових закладів про вивільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

29 червня 2017 року головою комісії з припинення ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей»ОСОБА_3 був виданий наказ № 120 «Про попередження працівників щодо реорганізації професійно - технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області» .

Наказом № 77-к від 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 з 31 серпня 2017 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

В той же день ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку.

Позивачка вже зверталась до суду з аналогічним позовом до відповідача ДПТНЗ «Привільський професійний ліцей». Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2018 року у справі № 415/6673/16-ц в задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вони частково заслуговують на увагу та зауважує наступне.

1. Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлений до ОСОБА_3 як до фізичної особи, тобто до неналежного відповідача, виходячи з наступного.

Наказом Міністерства освіти і науки від 21 червня 2017 року № 885 про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів міста Лисичанська Луганської області ОСОБА_3 призначено головою комісії (ліквідатором) ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей», про зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.4 ст.105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Отже, ОСОБА_3 як голова ліквідаційної комісії, представляв в суді юридичну особу-відповідачаДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей».

2. Також апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про преюдиційність рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2018 року у справі № 415/6673/16-ц, оскільки судом спотворено зміст вказаного судового рішення.

Суд першої інстанції послався на те, що вказаним рішенням у справі № 415/6673/16-ц встановлено законність звільнення позивачки, що не відповідає змісту рішення , в якому зазначено, що «наказом № 77-к від 31 серпня 2017 р. позивач з 31 серпня 2017 р. була незаконно звільнена із займаної посади, оскільки про засідання комісії її особисто не було повідомлено, не надано доказів про її повідомлення належним чином чи надання нею заяви про розгляд подання за її відсутності». Відмова у задоволенні позову у справі № 415/6673/16-ц була обумовлена пропуском позивачкою строку звернення до суду. В рішенні зазначено, що «Суд вважає, що передбачений ст.233 ч.1 КЗпП України місячний строк звернення до суду позивачкою пропущений. З заявою про поновлення пропущеного строку позивачка не зверталась, на поважність причин пропущення строку звернення до суду не посилалась».

За таких обставин суд допустив порушення норм процесуального права щодо преюдиційності встановлених судовим рішенням обставин (ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, преюдиція дає право стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обгрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає право спростовувати ці факти іншими засобами доказування.

Представник відповідача в заяві про розгляд справи у його відсутності посилався на визнання позову з по обставинам, встановленим в рішенні суду у справі № 415/6673/16-ц (а.с.37).

Отже, виходячи з принципу преюдиційності, закріпленого в ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України Лисичанським міським судом Луганської області у справі № 415/6673/16-ц, вважається встановленим факт порушення процедури звільнення позивачки.

Апеляційний суд зауважує, що вирішуючи справу, суд першої інстанції не застосував до правовідносин сторін наступні норми трудового права.

Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Таке звільнення відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Для проведення скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець зобов`язаний :

обґрунтувати необхідність скорочення штату та звільнення;

скласти і затвердити новий штатний розпис, до якого не заносяться посади, які скорочено;

попередити працівників, посади яких скорочуються, персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП);

одночасно з попередженням про звільнення за скороченням штату запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст. 49-2 КЗпП);

повідомити державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначенням їх професій, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ст. 49-2 КЗпП).

після закінчення двомісячного попереджувального строку видати наказ про звільнення.

Згідно зі ст.43 КЗпП за загальним правилом звільнення за скороченням штату може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Проте, відповідно до ст.43-1 КЗпП звільнення за скороченням штату без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадках:

незадовільного результату випробування, обумовленого при прийнятті на роботу;

звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством;

поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації;

звільнення керівника підприємства, його заступників, головного бухгалтера, його заступників.

Відповідач не надав суду доказів того, що ним була дотримана визначена законом процедура звільнення позивачки з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП, у зв`язку з чим звільнення позивачки визнається незаконним.

Однак, позивачкою пропущено визначений законом строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На відміну від інших трудових спорів місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Оскільки наказ про звільнення і трудова книжка позивачці були видані у день звільнення 31 серпня 2017 року, що визнається позивачкою в позовній заяві, строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі розпочався 31 серпня 2017 року та сплинув 30 вересня 2017 року, але до суду з позовом позивачка звернулась 27 лютого 2018 року, тобто із значним пропуском строку.

В обґрунтування причин пропуску строку позивачка посилається на те, що нею вживались заходи позасудового врегулювання трудового спору.

На підтвердження цих доводів позивачкою надані: відповідь Головного управління Держпраці у Луганській області на звернення позивачки з приводу звільнення від 05 жовтня 2017 року, відповідь директора ДПТНЗ «Привільський професійний ліцей» на заяву позивачки про поновлення на роботі від 29 вересня 2017 року; колективне звернення працівників ДПТНЗ «Лисичанський професійний ліцей» про надання правової оцінки діям керівника ліцею у зв`язку із звільненням працівників від 11 вересня 2017 року (а.с.12-13,14,16,21)

Однак ці докази не підтверджують поважність причин пропуску строку, оскільки вказані позивачкою причини пропуску строку не є такими, що об`єктивно унеможливлювали її звернення до суду протягом місяця з дня звільнення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд припустився помилки у застосуванні норм матеріального права та порушив норми процесуального права, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з іншої підстави (з підстави пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про частково прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, проте, не є підставою для задоволення позову з вказаних вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення справи, тому не заслуговують на увагу.

Зокрема, не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання про залучення до участі у справі правонаступника відповідно до ст.55 ЦПК України.

Статтею 55 ЦПК України передбачено залучення до участі у справі правонаступника юридичної особи у разі її припинення.

Згідно ч.5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На час розгляду справи юридична особа ДПТНЗ«Лисичанський професійний ліцей» не припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстрру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у звязку з чим не відбулось правонаступництво відповідача-юридичної особи.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про допуск судом першої інстанції до участі в справі в якості представника відповідача ОСОБА_4 , повноваження якої за довіреністю сплинули на момент розгляду справи, а також про допущені в рішенні суду помилки у визначенні представництва відповідача і третьої особи, а також позиції третьої особи щодо позову, висловленої в судовому засіданні. Свій висновок апеляційний суд обґрунтовує наступним.

З протоколу і технічного запису судового засідання вбачається, що представники відповідача і третьої особи не приймали участі в судовому засіданні 25 липня 2019 року, у якому приймала участь тільки позивачка. Отже, посилання в описовій частині рішення на їх участь є очевидною опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку, визначеному ст.269 ЦПК України.

Керуючись статтями 141,367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного професійно - технічного навчального закладу «Лисичанський професійний ліцей» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Дата виготовлення повного тексту постанови - 08 листопада 2019 року.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.В.Єрмаков

В.М.Луганська