Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 464/6857/15-ц

провадження № 61-15103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Цяцяк Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з договором позики від 01 грудня 2009 року він передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі

1 117 200 грн, що еквівалентно 140 000 доларів США, строком до 01 червня 2010 року.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала, суму боргу у встановлений договором позики строк не повернула, у зв`язку з чим приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 1 117 200 грн. На виконання вказаного виконавчого напису з ОСОБА_2 в примусовому порядку стягнуто

755 772 грн 80 коп., що еквівалентно 94 638,26 доларам США.

Посилаючись на те, що кошти в борг ОСОБА_2 отримала хоч і в національній валюті, однак з визначенням еквіваленту в доларах США, крім того вказував, що кошти вона отримала за згодою її чоловіка

ОСОБА_3 і для потреб сім`ї, ОСОБА_1 просив стягнути заборгованість за договором позики, яка залишилася після часткових виплат, з відповідачів в солідарному порядку, враховуючи, що на момент звернення до суду змінився курс долара США до гривні, в розмірі

608 021 грн 23 коп. (1 117 200 грн (140 000 доларів США) - 755 772 грн

80 коп. (94 638,26 доларів США) = 45 361,74 долар США; 45 361,74 долар США х 21,3715 грн (курс долара США до гривні на час звернення до суду з цим позовом) = 969 448,43 грн; 45 361,74 долар США х 7,98 грн (курс долара США на момент вчинення виконавчого напису) = 361 427,20 грн;

969 448,43 грн - 361 427,20 грн = 608 021 грн 23 коп.).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня

2016 року у складі судді Рудакова І. П. позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 608 021 грн 23 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума позики отримана ОСОБА_2 за згодою її чоловіка, отримані нею кошти є спільним майном подружжя, а тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за повернення позики в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що питання повернення позивачу суми боргу за договором позики від 01 грудня 2009 року вирішено шляхом вчинення виконавчого напису та ухвалення судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 процентів за користування позикою, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а відтак права позивача захищені. У ОСОБА_3 не виникло солідарного обов`язку повернення суми позики, оскільки відсутня його згода на укладення дружиною договору позики, а отримані за цим договором грошові кошти витрачені сином відповідачів, який не є членом їх сім`ї.

Аргументи учасників справи

Узагальнені аргументи касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що спір з приводу договору позики повністю не вирішено, позивач не отримав належний судовий захист, сума позики у повному обсязі йому не повернута. Позивач має право на повернення суми боргу за договором позики, який має бути стягнуто із відповідачів в солідарному порядку, оскільки позика ОСОБА_2 отримана за наявності нотаріально посвідченої згоди її чоловіка, про що вказано в договорі позики, отримані в борг грошові кошти витрачені на потреби сім`ї, а саме на придбання жилого будинку, у якому мешкають відповідачі. Проте зазначене залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції, який безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі за касаційною скаргою

ОСОБА_1 , витребувано справу № 464/6857/15-ц із Сихівського районного суду м. Львова.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав в борг ОСОБА_2 1 117 200 грн, що дорівнює еквіваленту

140 000 доларів США, строком до 01 червня 2010 року.

Відповідно до пункту 5 договору, у разі неповернення грошей в строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у безспірному порядку.

10 червня 2011 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Герилів М. Р. вчинено виконавчий напис про стягнення з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі

1 117 200 грн та передано на виконання до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

У межах виконавчого провадження № 27094364, відкритого постановою державного виконавця від 15 червня 2011 року, з боржника в примусовому порядку було стягнуто та зараховано на рахунок позивача 755 772 грн

80 коп., що еквівалентно 94 638, 26 доларам США.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання за договором позики, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних, інфляційних втрат, а також процентів за договором позики, хоча договором не було передбачено сплату процентів.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від

02 квітня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 проценти за користування позикою в сумі 137 239 грн

35 коп., 3% річних в сумі 54 875 грн 46 коп. та 113 248 грн 98 коп. інфляційних втрат.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути залишок заборгованості за договором позики з відповідачів в солідарному порядку, посилаючись на те, що позика отримана одним із подружжя за згодою іншого на потреби сім`ї, з урахуванням зміни курсу долара США до гривні.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК Українидоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання у відповідному розмірі.

Згідно з частиною третьої статті 61 СК Україниякщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК Українивстановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід

враховувати, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був

обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися суду за захистом порушеного права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, здійснюючи правосуддя, суд захищає права громадян у спосіб, визначений законами України.

Спосіб захисту порушеного права обрано позивачем при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису та при зверненні до Сихівського районного суду м. Львова з позовом про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та процентів за договором позики. Обраний ОСОБА_1 під час звернення до суду спосіб захисту застосовується до грошового зобов`язання у національній валюті (при вираженні грошового зобов`язання у іноземній валюті (еквіваленті) знецінення у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання не відбувається). Також, звертаючись за захистом його порушеного права, ОСОБА_1 боржником вказував лише ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, обставини справи, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню. Відтак безспірним є факт визначення грошового зобов`язання у національній валюті України.

Отже, встановивши, що спір між сторонами з приводу неналежного виконання договору позики від 01 грудня 2009 року вирішено, стягнуто з ОСОБА_2 всю суму за договором позики в розмірі 1 117 200 грн, а також в судовому порядку стягнуто з тієї ж ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

308 417,43 грн, з яких 137 239,35 грн - проценти за користування позикою,

54 875,46 грн - 3% річних, 113 248,98 грн - інфляційні втрати, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем станом на 13 серпня

2015 року, на день звернення до суду з цим позовом, вичерпано усі можливості відновлення та захисту права, порушеного у зв`язку з невиконанням умов договору позики від 01 грудня 2009 року, права його повністю відновлено, що виключає можливість судового захисту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вказане, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував норми чинного законодавства України, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило