Справа № 496/2925/17
Провадження № 2/496/309/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю секретаря - Дигуляр А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суд Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 12.12.2012 року, посвідчений Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра сторін по справі - ОСОБА_5 , яка по день смерті проживала в АДРЕСА_1 . Після смерті сестри, позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з питанням про отримання спадщини, але нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що Біляївською районною державною нотаріальною конторою 12 грудня 2012 року за реєстровим № 1-3111, від імені сестри позивача - ОСОБА_5 посвідчено заповіт на ім`я ОСОБА_3 . Позивач зазначає у своєму позові, що складання зазначеного заповіту не відповідає внутрішній волі - ОСОБА_5 , так як померла хворіла психічним розладом з дитинства та вона є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково. Вдень коли ОСОБА_5 отримувала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, вона відразу ж й оформила заповіт на ім`я відповідача. Отримуючи спадщину ОСОБА_5 та відповідач скрили від нотаріуса, те що позивач, як інвалід, має право на обов`язкову долю навіть при наявності заповіту. Також відповідач не повідомила позивача про те, що спадщина оформлена на ім`я померлої сестри. Позивач зареєстрований за спадковим будинком та користувався ним до того часу поки не померла його сестра, на даний час відповідач не дає можливості позивачу користуватися будинком, особистого житла позивач не має. Тому оскільки заповіт від 12.12.2012 року порушує права позивача, як спадкоємця він вимушений був звернутись до суду з відповідною заяву для захисту свої майнових прав, так як заповіт був складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення свої дій.

Відповідач надала до суду заперечення на позов в яких просила відмовити в задоволені позовних вимог позивача посилаючись на наступні підстави: ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно мала 2 групу інвалідності з дитинства, але зазначена хвороба розповсюджувалась лише на працездатність, маючи з дитинства діагноз «дебілізм у легкій формі» ОСОБА_5 уклала шлюб та працювала нянею доглядаючи дітей в приватному порядку. Також відповідач зазначила, що позивач приховує обставини, що призвели до отримання померлою ОСОБА_5 права власності на спадкове майно, а саме той факт, що мати сторін по справі залишила заповіт на відповідача та ОСОБА_5 , але з підстав додаткових витрат відповідач відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_5 пообіцяла скласти заповіт на відповідача, що і зробила у 2012 році коли вони переоформляли будинок. Відповідач також вказала, що складання заповіту на її ім`я не було секретом для позивача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що з ОСОБА_5 він був знайомий на протязі багатьох років, вона доглядала за його дитиною приблизно з 2009 року. Він залишав дитину на 2-3 години з ОСОБА_5 , дитина завжди була чистою, нагодованою. У померлої були відхилення, але на такі сильні, як зазначає позивач. Померла, розуміла свої дії, психічних розладів у неї не спостерігалось, вона не перебувала на лікуванні в психіатричних лікарнях та завжди поводила себе спокійно.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою відповідача, сім`ю ОСОБА_1 вона знає приблизно з 1985 року. Також свідок зазначила, що ОСОБА_5 проживала одна, сама себе обслуговувала, була адекватна у спілкуванні, те що зазначає по ОСОБА_5 позивач не є її характерною поведінкою. Відповідач приїжджала до померлої, робила їй ремонти та підтримувала її. ОСОБА_5 самостійно ходила до магазину за продуктами, розраховувалась грошима, коли не було грошей вона купувала продукти в борг. ОСОБА_5 ніде не лікувалась.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що вона є цивільною дружиною позивача по справі. Також свідок зазначила, що ОСОБА_5 була хворою людиною, вона хворіла з 1996 року, що було помітно, адже остання не могла сплачувати самостійно рахунки, ходити до лікарні. Всі рахунки сплачував позивач по справі, він також отримував пенсію ОСОБА_5 Свідок вказала, також, що померла закінчила школу для розумово відсталих дітей, так як в звичайну школу її не прийняли, також виходила заміж, але її чоловік також був хворий, дітей від шлюбу вони не мали та спільного господарства вони не вели. Померла лікувалась в психіатричні лікарні. В 2005 році померли батьки ОСОБА_1 . Позивач не звертався з приводу встановлення опіки на ОСОБА_5 , так як це було дуже складно. ОСОБА_5 поміщали в лікарню для того, щоб зняти її агресію. Інвалідність у померлої встановлена з 2005 року, так як батьки раніше не зверталися у відповідні органи з метою встановлення померлій інвалідності. ОСОБА_5 не працювала. Про заповіт їм з чоловіком стало відомо від нотаріуса.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 26.08.1997 року зареєстрованого в реєстрі під № 39, яким заповіла все своє майно в рівних частинах (а.с. 66).

ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 394 (а.с. 10). Причиною смерті ОСОБА_5 є печінково-ниркова недостатність, асцит цироз печінки, що підтверджується довідкою про причину смерті № 9 від 06.04.2017 року (а.с. 110).

ОСОБА_5 є рідною сестрою сторін по справі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25 березня 1957 року (а.с. 11), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 47) та актовим записом № 405 від 30.06.2017 року (а.с. 12).

За життя ОСОБА_5 навчалася протягом 4-х років в швейній майстерні Лиманської допоміжної школи-інтернат та отримала посвідчення про її закінчення (а.с. 14-115).

Позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з питанням про отримання спадщини, що підтверджується заявою № 1062 від 04.08.2017 року (а.с. 50), але нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, так як Біляївською районною державною нотаріальною конторою 12 грудня 2012 року за реєстровим № 1-3111, від імені ОСОБА_5 посвідчено заповіт на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 13).

ОСОБА_5 була інвалідом 2 групи, що підтверджується Довідками до акту огляду МСЕК серії 2-18ОБ № 082204 та серії 2-18 ОД № 000356 (а.с. 14).

Згідно довідки виданої Граденицькою лікарняною амбулаторією загальної практики-сімейної медицини № 259 від 07.05.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 доглядала за хворою сестрою - ОСОБА_5 (а.с. 112).

Відповідно до довідки Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 1367 від 04.07.2018 року, компрометуючих матеріалів по відношенню до ОСОБА_5 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , Граденицька сільська рада Біляївського району Одеської області не мала. Скарг та нарікань на її поведінку від сусідів і жителів села в сільську раду не надходило (а.с. 116).

ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 1 (а.с. 117).

Рішень про встановлення опіки над гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не приймалось, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 788 від 07.05.2018 року (а.с. 111-112).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського районного суду Одеської області № 1731 від 22.08.2017 року, зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі під № 01-1021-1 на стор. 122-123 за 2016-2020 роки за ОСОБА_5 числиться житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане Біляївською державною нотаріальною конторою 12.12.2012 року, зареєстроване в реєстрі під № 1-3102. При будинку числиться 0,25 га. Землі наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішення про приватизацію землі не приймалось, державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 15).

Згідно довідок виданих виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського районного Одеської області № 1702 та № 1703 від 16.08.2017 року, ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті - 05.04.2017 року. Разом з померлою на день її смерті за зазначеною адресою був зареєстрований - ОСОБА_1 , 1957 р.н. (а.с. 16). Згідно довідки виконкому Граденицької сільської ради Біляївського районного Одеської області № 1721 від 10.08.2018 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і по теперішній час (а.с. 134).

ОСОБА_3 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується заявою, з якою відповідач звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 516 від 14.04.2017 року (а.с. 35).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. ( ч.1-3 ст. 1223 ЦК України).

ОСОБА_5 склала заповіт від 12.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області - Шевченко Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-3111 на ім`я ОСОБА_3 згідно якого, померла заповіла останній все своє майно відповідачці (а.с. 37).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 лікувалась у психіатричній лікарні, що підтверджується листом від КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» від 24.11.2017 року (а.с. 17) та медичною карткою стаціонарного хворого № 2336 та виписками з Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 та їй було встановлено діагноз «помірна розумова відсталість із суттєвими емоційно-вольовими розладами».

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до п. 2 ст. 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої у даному випадку є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування.

Зазначене також роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»

У відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16.10.2019 року по справі № 530/1349/16-ц.

Таким чином, згідно висновку судово-психіатричних експертів станом на 12.12.2012 року (момент складення оспорюваного заповіту) ОСОБА_5 страждала на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді «Помірної розумової відсталості із суттєвими емоційно-вольовими розладами», що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати (розуміти) значення своїх дій та керувати ними (а.с. 84-87).

Також відповідачем була надано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач зазначила, що на момент звернення позивача до суду сплинули строки позовної давності, так як позивачу було відомо про заповіт і він знав, що на спірне домоволодіння немає жодного права, про що йому неодноразово говорилось відповідачем, їх сестрою та батьками.

На думку суду, зазначена заява задоволенню не підлягає, так як відповідачем не доведено той факт що позивач дійсно знав про заповіт, який було складено ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , позивач зазначає, що він не знав про існування вказаного заповіту раніше, а дізнався лише від нотаріуса, після того як звернувся із заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області про отримання свідоцтва про право на спадщину, як вбачається з відповіді державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 2961/0214 від 08.08.2017 року (а.с. 13), ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено, що державний нотаріус не може видати йому свідоцтво про право власності на спадщину так, як вже наявний заповіт де ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті своєї сестри - ОСОБА_5 .

Інших беззаперечних доказів, що позивач знав про заповіт, ніж власні твердження, відповідачкою не надано та судом не встановлено.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи лист-відповідь від нотаріуса надійшла позивачу 08.08.2017 року, позивач звернувся до суду 25.08.2017 року, тому на думку суду позивачем було дотримано строки позовної давності.

Суд пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні не бере до уваги, так як їх твердження, що ОСОБА_5 була на вигляд здоровою людиною та не мала психічних захворювань - є лише їхніми припущеннями, так як вони не мають спеціальних знань у медичній галузі та стосуються їх спостережень за звичайними побутовими моментами життя ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У сукупності із медичною документацією стосовно якої ОСОБА_5 знаходилась на обліку у Одеській обласній психіатричній лікарні № 2, даний висновок експертизи надає суду прийти до правового висновку про доведеність у судовому засіданні позовних вимог та наявності підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 складеного та посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. за реєстровим номером 1-3111 від 12.12.2012 року, у зв`язку із тим, що на момент складення заповіту заповідач не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_7 , ІПН НОМЕР_8 ), про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений 12.12.2012 року ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складено 12 листопада 2019 року

Суддя Буран В.М.