ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада2019року м. Київ

Унікальний номер справи 760/21057/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В. за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 ,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва, ухваленого 28 серпня 2019 року в приміщенні судупід головуванням судді Коробенка С.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 ,який обґрунтовувала тим, що вона власником 5/8 ч. зазначеної квартири,а відповідачка ОСОБА_2 є власник відповідно 3/8 частини квартири.

Квартира складається з кімнати площею 18,1 кв. м. з виходом на балкон площею 2,8 кв.м, якою вона користується і кімнати площею 12,4 кв.м.,якою користується відповідачка.Кухнею площею 8,7 кв.м, ванно кімнатою - 2,9 кв.м, вбиральною - 1,3 кв.м. та коридоро- 13,3 кв.м.вони користуються спільно.

З огляду на те, що відповідачка не погоджується на її пропозицію продати квартиру,або залишити в користуванні лишеїї (позивачці) балкон,хід до якого влаштовано в її кімнаті, просила суд визначити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату площею 18,1 кв.м з балконом 2,8 кв.м, а відповідачу кімнату площею 12,4 кв.м. ,а місця загального користування залишити в їх спільному користуванні.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено порядок користування співвласниками квартири АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_1 житлової кімнати площею 18,1 кв.м. з балконом площею 2,8 кв.м.; ОСОБА_2 житлової кімнати площею 12,4 кв.м. Залишено у спільному користуванні обох співвласників квартири коридор, площею 13,3 кв.м., кухню - 8,7 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., вбиральню - 1,3 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд не надав оцінку тому факту, що позивач не довела створення відповідачем перешкод у користуванні квартирою і сама позивач не заперечувала, що між ними відсутній спір щодо користування житловим приміщенням, який вони добровільно визначили з часу набуття права на квартиру.За встановленим порядком користування та домовленістю, ОСОБА_2 також користується баконом лише у присутності позивача і її влаштовує це влаштовує. Проте,суд першої інстанції не взяв до уваги, що балкон є місцем загального користування співвласників квартири, і виділення його в користування лише позивачціу позбавить відповідачку права користування своєю часткою в майні.

Суд, ухвалюючи рішення, прийняв як доказ технічний паспорт квартири АДРЕСА_2 , який є застарілим, на ньому відсутня дата його виготовлення, а вказані в ньому приміщення та їх розміри різняться від фактичних розмірів. Суд не перевірив, якими доказами підтверджуються викладені у позовній заяві розміри приміщень квартири.

Для усунення цього, відповідачка замовила технічну інвентаризацію квартири з виготовленням технічного паспорту, який був виготовлений 31.08.2019, вже після ухвалення рішення судом першої інстанції. Просив долучити вказаний технічний паспорт до матеріалів справи та надати йому оцінки про розгляді вказаної апеляційної скарги.

Окрім цього, що суд першої інстанції позбавив ОСОБА_2 можливості подати до суду відзив на позовну заяву, а клопотання про поновлення строку на подачу відзиву залишив поза увагою, що призвело до порушення її права на належний захист.

Суд безпідставно задовольнив вимоги про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу правової допомоги, оскільки надана представником ОСОБА_1 квитанція про сплату вартості послуг адвоката не містить інформації по якому договору оплачувалися послуги. Також вважає завищеною вартість за складання позовної заяви на трьох аркушах в сумі 6000 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві власності належать 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 . З них 1/2 частина вказаної квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 1 листопада 2002 року, а 1/8 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2015 року. (ас.ас. 6, 7)

Інші 3/8 частин квартири належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2015. Вказана обставина підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2018 року. (ас. 7)

Спірна квартира має загальну площу 59,5 кв. метри. Жила площа складається з двох кімнат площею 12,4 та 18,1 кв.метрів. В квартирі є коридор площею 13,3 кв. м., кухня площею 8,7 кв. м., ванна кімната площею 2,9 кв. м., вбиральня площею 1,3 кв. м. та балкон площею 2,8 кв. м., доступ до якого здійснюється лише з кімнати площею 18,1 кв. м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження при розгляді справи, доведені належними доказами, при цьому відхилив заперечення відповідачки щодо неможливості її доступу до балкону, вважаючи,що балкон виконує допоміжну функцію, не є обов`язковим елементом житлового приміщення.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивноне залежали від нього.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що розгляд вказаної цивільної справи в суді першої інстанції відбувався у спрощеному позовному провадженні, колегія суддів погодилася з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, яке позбавило можливості ОСОБА_2 захистити свої порушені права та надати відповідні докази та заперечення проти позову та приєднала до матеріалів справи, додану до апеляційної скарги представником відповідача копію технічного паспорту від 31.08.19 р.на квартиру АДРЕСА_1 , який виконано на замовлення ОСОБА_2 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 . апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 356 ЦПК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як вбачається, звертаючись з позовом про визначення порядку користування кварторою свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що на її неодноразові звернення до відповідачки з пропозицією визначити цей порядок, або разом продати квартиру, відповідачка відповідала відмовою.

Проте, жодних доказів на підтвердження цього та того, що відповідачка ОСОБА_2 порушує її право власності в розумінні ч. 1 ст. 321 ЦК України, перешкоджає чи обмежує її у праві користування своєю часткою позивачка не надала.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони визнали відсутність конфлікту щодо користування квартирою та факт добровільного визначення між ними порядку користування квартири з часу набуття права, в тому числі і щодо користування ОСОБА_2 балконом в присутності ОСОБА_1

Не заперечували вони також і відсутність між ними непорозумінь із сплати комунальних послуг.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не вбачається.

Є таким, що не грунтується на законі, висновок суду першої інстанції про те, що балкон в квартирі не входить до загальної площі квартири.

Так, відповідно до норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», зокрема Додатку Б:балкон - виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, призначена для відпочинку влітку.Квартира - комплекс взаємопов`язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім`ї різного кількісного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудована шафа.

При цьому загальна площа квартири - сумарна площа житлових і підсобних приміщень з урахуванням лоджій, балконів, веранд і терас, які враховуються з коефіцієнтом відповідно до Додатку В.

Згідно з положеннями Додатку В: В.2 Загальну площу квартир визначають як суму площ усіх приміщень квартири, вбудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами:

для балконів і терас - 0,3;

для лоджій - 0,5;

засклених балконів - 0,8;

веранд, засклених лоджій і холодних комор - 1,0.

Таким чином, висновок суду, щодо виділу ОСОБА_1 кімнати площею 18,1 кв.м та балкону,який на думку суду не входить до поділу,оскільки є допоміжним примішенням та не є обов`язковим елементом житлового приміщення,зроблено без належного з`ясування обставин справи та з порушенням матеріального права, що призвело до суттєвого порушення права відповідачки користування належним її на праві спільної власності майном,щодо порядку користування яким сторони дійшли обопільної згоди.

В судовому засіданні апеляційного суду, позивачка ОСОБА_1 необхідність звернення до суду з позовом про встановлення порядку користування спірною квартирою пояснила бажанням мати у своєму користуванні та володінні ізольовану кімнату з балконом,яку вона фактично і займає.

Колегія суддів вважає за необхідність зазначити, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка (позивачці 5/8, відповідачців 3/8 частин) у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (постанова від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц).

Як встановлено, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є неможливим.

З огляду на зазначені вимоги закону позивачка не позбавлена права звернутися до суду з вимогами саме про поділ,виділ спільного майна та виділення її ідеальної долі в натурі.

Згідно ст. 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК Украни).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають до стягнення на користь ОСОБА_2 понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 1 057,21 грн. за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається, між ОСОБА_2 та АО «Тайпан» 18.09.2019 підписано додатковий договір про надання правничої допомоги № 58-2019-ц від 15.01.2019 та Додаток № 2, за умовами якого відповідач сплатила попередню оплату у сумі 2 000,00 грн згідно квитанції № ПН10082 від 24.09.2019 (ас.79). Між сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих послуг (ас.80). Також відповідачем в апеляційній скарзі заявлено про понесення в подальшому оплати послуг адвоката у розмірі 2 000,00 грн. Докази понесення таких витрат надано в судовому засіданні: квитанція № ПН217751С1 від 25.10.2019 на суму 2 300,00 грн. Між сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих послуг від 6.11.2019.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити вимогу відповідача ОСОБА_2 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.,оскількиє такий розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним обсягу виконаних послуг з надання відповідачці правової допомоги.

На піставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 серпня2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5 057 (п`ять тисяч п`ятдесят сім) гривень 21 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 13 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: