Провадження № 2/161/3804/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/15996/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що у даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 Вказує, що відповідач протягом останніх чотирьох років не проживає в квартирі. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому тривалий час.

Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивача в судове засідання не з`явилася, водночас, у заяві від 05.11.2019р. просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві від 01.11.2019 року позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, просив розглядати справу за його відсутності.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.2002 р., виданого на підставі рішення Луцької міської ради Білоцерківська Ольга Володимирівна є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З копії будинкової книги А №19659 (а.с. 9-15) вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 (колишній зять позивачки).

Позивачка стверджує, що відповідач понад чотирьох років не проживає у даній квартирі. Даний факт підтверджується і листом Луцького ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області від 21.08.2019р. №29584/58/04/2019 (а.с. 16).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, понад чотирьох років у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову у відзиві від 01.11.2019р., яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 підлягає до задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, статтями 319, 320, 383, 391 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк