Справа № 639/2640/18
Провадження № 2/639/216/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Лойко ОСОБА_1 Кричевської) В.М.,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представників відповідача Панченко ОСОБА_5 ., Яковлєвої Л. ОСОБА_6 , Романченко ОСОБА_7 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/2640/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_2 із позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 78 743, 70 грн., які складаються із розміру матеріальної шкоди 68 743, 70 грн., та розміру моральної шкоди 10 000, 00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18.05.2017 р. автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , скоїв наїзд на транспортні засоби за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.323/5, що були припарковані та скрився з місця ДТП, однак потім було встановлено, що наїзд був здійснений саме вищезазначеним автомобілем. Наїзд було здійснено на чотири автомобілі, серед яких також був автомобіль «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаному автомобілю було завдано механічних пошкоджень.

18.05.2017 року близько 13 год. 18 хв. було повідомлено екіпаж патрульної поліції про ДТП без потерпілих та автомобіль, який скоїв ДТП та скрився з місця події. Поліцейськими на місці була складена схема місця ДТП та отримані пояснення.

Відповідно до пояснень позивача, а також пояснень інших водіїв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , транспортні засоби яких також були пошкоджені вбачається, що позивач та усі інші водії, припарковали свої автомобілі та ненадовго відійшли по особистим справам, а коли повернулися побачили, що автомобілям нанесені механічні пошкодження. Окрім того, громадянка ОСОБА_11 зазначила, що стала свідком того, що автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на транспортний засіб позивача та на автомобілі вищезазначених водіїв та скрився з місця ДТП та зазначила, що за кермом була жінка, приблизно 35 років, волосся світле, також зазначила, що поряд знаходилась дитина, приблизно 5 років.

Відповідно до пояснень, які надав власник ВАЗ «21104», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом на час ДТП була дівчина на ім`я ОСОБА_12 , яку він мало знає, яка і повинна відповідати за шкоду завдану внаслідок ДТП.

На неодноразові звернення позивача до органів Національної поліції України, було надано відповідь, що встановити винну особу у ДТП не вбачається можливим.

Страхова компанія відповідача та МТСБУ також відмовилися від відшкодування позивачу шкоди, оскільки ним не було надано доказів на підтвердження того, хто є винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до звіту вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 43/06-17 від 07.07.2017 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 68 743, 70 грн.

Так, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, як власника автомобілю, який завдав автомобілю позивача матеріальну шкоду.

Окрім того, позивач посилається на те, що йому було завдано моральних страждань, які полягали у тому, що повинен був витрачати свій час на звернення до суду, проведення експертизи, звернення за юридичною допомогою. Також, він не міг користуватися автомобілем, який потрібен йому для заняття підприємницькою діяльністю.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено підготовче судове засідання.

Клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів - задоволено.

Витребувано у Управління патрульної поліції в Харківській області (м. Харків, вул. Шевченка, б. 315) матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ДТП, яке сталося 18.05.2017 року за участю автомобіля «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та автомобіля «Audi 100», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

Клопотання ОСОБА_2 про допит свідків задоволено.

Вирішено викликати та допитати в судовому засіданні свідків:

- ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 );

- ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 );

- ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 );

- Інспектора роти №2 батальйону №3 УПП ДПП в м. Харкові лейтенанта поліції Тищенко Антон Васильович (Управління патрульної поліції в Харківській області, адреса: вулиця Шевченка, 315, Харків, Харківська область, 61000)

20 липня 2018 року від відповідача по справі ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити у задоволені вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини.

Так, 17.11.2010 року між відповідачем та ОСОБА_15 відбулася домовленість про продаж належного йому на праві власності автомобіля марки ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , третім особам за борг, який він був винний відповідачу. Для виконання вищевказаних повноважень ОСОБА_15 видав відповідачу нотаріальну довіреність № 5328, строком дії до 17.11.2020 року.

До відповідача звернувся у якості покупця ОСОБА_16 . Між відповідачем як, представником власника автомобіля - ОСОБА_17 та ОСОБА_16 відбулася домовленість про продаж належного ОСОБА_17 на праві власності автомобіля марки ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , про що було укладену відповідну угоду від 17.02.2017 року в простій письмовій формі.

Того ж дня, ОСОБА_16 , передав відповідачу в рахунок купівлі-продажу, грошову суму в розмірі, що є еквівалентним 2 350,00 дол. США.

На підтвердження укладення угоди, відповідач та ОСОБА_16 , власноруч написали розписку, у якій відобразили факт купівлі-продажу автомобіля та передачу його і отримання відповідачем коштів в розмірі 2 350,00 доларів США. Даною розпискою та актом, що являються письмовими доказами, відповідач підтвердив одержання грошової суми та передачу транспортного засобу ОСОБА_16 .

Оскільки покупець не до кінця розрахувався за придбаний автомобіль, то відповідач разом з ним домовились, що переоформлення транспортного засобу, шляхом оформлення нотаріального договору купівлі-продажу або зняття з обліку в органах поліції, відбудеться після того, як він приїздить з Російської Федерації та розрахується із відповідачем повністю.

Відповідач зазначає, що він передав, а ОСОБА_16 прийняв вищезазначений автотранспортний засіб в задовільному технічному стані, ключі та технічний паспорт до нього. Тобто, у вищезазначених правовідносинах, відповідач був лише представником власника і виконував повноваження за довіреністю виданою ОСОБА_15 , виключно у його інтересах.

Таким чином, на думку відповідача, він не є належним відповідачем, оскільки не є власником автомобілю ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, відповідач вважає, що висновок про вартість збитків не є належним та допустимим доказом у справі.

04 вересня 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно між ним та ОСОБА_16 було укладено договір купівлі-продажу автомобілю ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому, на думку позивача, відповідач є особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

17 вересня 2018 року від відповідача надійшли заперечення, в яких він зазначає, що відповідач на момент ДТП не мав жодних юридичних відношень до транспортного засобу, який фігурує в ДТП.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року клопотання відповідача про виклик свідків в судове засідання задоволено.

Вирішено викликати в судове засідання та допитати в якості свідка ОСОБА_16 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_18 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року клопотання відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів - задоволено.

Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Мороз В.М. (м. Харків, вул. Полтавський шлях, 130/132) копію довіреності №5328 від 17.11.2010 року видану ОСОБА_15 представнику ОСОБА_4 .

Витребувано з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( м. Харків, вул. Сумська, 61) копію актового запису про смерть ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року про що 18 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис №13159 засвідченого свідоцтвом Серія НОМЕР_3 .

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

26 грудня 2018 року від позивача по справі надійшли письмові пояснення по обставинам справи аналогічним викладеному у позовній заяві та у відзиві на позовну заяву.

30 липня 2019 року судом було прийнято відмову представника позивача від допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , Інспектора роти №2 батальйону №3 УПП ДПП в м. Харкові лейтенанта поліції Тищенко А.В.

21 жовтня 2019 рокусудом було прийнято відмову представника відповідача від допиту свідка ОСОБА_18

Позивачта його представник ОСОБА_3 , який діє на підставі Довіреності від 10.01.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_19 , який діє на підставі Ордеру серії ДП № 301000038, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами,

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 18.05.2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на транспортні засоби за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.323/5, що були припарковані та скрився з місця ДТП.

18.05.2017 р. близько 13 год. 18 хв. було повідомлено екіпаж патрульної поліції про ДТП без потерпілих та автомобіль, який скоїв ДТП та скрився з місця події. Поліцейськими на місці була складена схема місця ДТП та отримані пояснення. (т.1, а.с. 23, 28, 29, 30, 32, 33)

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх автомобілі були припарковані за адресою: АДРЕСА_1 праці, б. 323/5. Коли водії повернулися до своїх автомобілів вони побачили, що їм було заподіяно механічних пошкоджень. Зі слів очевидців, наїзд на припарковані автомобілі було вчинено автомобілем «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , за рулем якого була дівчина зі світлим волоссям. (т.1, а. с. 28, 30, 31, 32)

Позивач ОСОБА_2 , в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні його поясненням, які він надав поліцейським та зазначив, що повернувшись до свого припаркованого автомобілю побачив, що йому було завдано механічних пошкоджень, як пояснили свідки події, наїзд на припарковані автомобілі було вчинено автомобілем «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , за рулем якого була дівчина зі світлим волоссям.

Відповідно до пояснень ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 приблизно о 13.20 год. за адресою: АДРЕСА_1 праці, 323/5, вона стала свідком того, як автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору здійснив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вищевказаний автомобіль здійснив зіткнення з 4-ма автомобілями. За кермом знаходилась жінка приблизно 35 років, волосся світле. З права сидів хлопчик, приблизно 5-ти років. З місця ДТП даний автомобіль поїхав через 1,5 хвилин в АДРЕСА_1 вул. Героїв праці. (т.1, а.с. 33)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 також підтвердив, що 18.05.2017 року він припарковав свій автомобіль за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 323/5 та знаходився в автомобілі. Автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого була жінка зі світлим волоссям, здійснив наїзд на чотири припаркованих автомобіля, в тому числі і на автомобіль свідка та позивача по справі.

Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові було встановлено, що Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , який надав свої пояснення щодо обставин ДТП, з яких вбачається, що 18.05.2017 року він знаходився за містом на дачі, разом з ним відпочивала малознайома йому ОСОБА_12 . Так як йому необхідно було їхати у м. Харків, а за кермо він сісти не міг, то він попросив ОСОБА_20 відвести його додому. Вона відвезла його додому, після чого поїхала ставити машину на стоянку. У цей день вона більше не з`являлася. На наступний день ОСОБА_4 вийшов та побачив у дворі пошкоджену машину, ключі знаходилися у ній. (т.1, а.с. 29, 22)

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18.05.2017 року, чотири автомобілі, які були припарковані за адресою: АДРЕСА_1 вул. Героїв Праці АДРЕСА_7 .323 АДРЕСА_8 5, зазнали механічних пошкоджень.

Одним з автомобілів, які зазнали механічних пошкоджень, є автомобіль «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . (т.1, а.с. 20-21)

Як вбачається з Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 43/06-17 від 07.07.2017 р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер-Експерт», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 31 919, 63 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 68 743, 70 грн. (т. 1, а.с.34-45)

Відповідно до положень ч.3 ст.386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові із запитами щодо ходу перевірки відомостей за дорожньо-транспортною пригодою, на що йому було повідомлено, що інспектором ВРОМ ДТП УПП в м. Харкові Титаренко ОСОБА_21 М. були вжиті всі можливі заходи для встановлення винних осіб. Наразі інформації для встановлення винної особи недостатньо, розшукові заходи призупинені до встановлення нових відомостей, що мають значення у справі. (т.1, а.с. 24, 26)

З метою відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» у якій була застрахована цивільно - правова відповідальність водія автомобілю «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5723019 від 02.02.2017 року. Однак, позивачу 03.08.2017 року було повідомлено про відсутність підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що ним не було надано постанову суду по ДТП, яка сталася 18.05.2017 року. (т. 1, а.с. 25, 197)

В свою чергу позивач також звертався до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, на яке 03.05.2018 року йому було надано відповідь, що згідно інформації отриманої з Централізованої бази даних МТСБУ, було встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки ВАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_1 , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 5723019, виданий страховою компанією ПАТ «НАСК «ОРАНТА», та запропонували позивачу звернутися з заявою про відшкодування шкоди саме до цієї страхової компанії. (а.с. 27)

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Тобто, чинним законодавством не передбачений обов`язок потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування надавати рішення суду про притягнення іншого учасника ДТП до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП.

Проте, згідно п. 33.1.1. страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньотранспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Слід зазначити, що настання адміністративної відповідальності за скоєння ДТП є складовою настання цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи те, що страховою компанією не було виплачено позивачу розмір матеріального збитку, завданого його автомобілю, він і звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , як до особи, яка є володільцем автомобілю «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідач, як на підставу своїх заперечень посилався, зокрема, на те, що саме страхова компанія, у якій було застраховано автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , повинна відшкодовувати шкоду завдану внаслідок ДТП.

Так, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказаний правовий висновок було викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Однак, суд зазначає, що вказаний правовий висновок може бути застосовано лише до правовідносин при наявності встановленої винної особи у ДТП, для чіткого визначення, до якої саме страхової компанії слід звертатися потерпілій особі.

У справі, яка є предметом розгляду, сторонами не було надано суду постанови суду, в якій би була встановлена винна особа у ДТП, яка сталася 18.05.2017 року, що унеможливлює відшкодування шкоди зі страхової компанії.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, як до особи, яка володіє транспортним засобом «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить безпідставними посилання відповідача не те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18.05.2017 року, повинна відшкодовуватися страховою компанією у якій було застраховано автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК України необхідно визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна ж або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів.

Вказаний правовий висновок було викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц.

Судом було встановлено, що 17 листопада 2010 року ОСОБА_22 видав на ім`я ОСОБА_4 генеральну довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших організаціях, в тім числі у відповідних органах нотаріату, автомагазинах, Державтоінспекції з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням належного йому автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказана довіреність була посвідчена Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Морозом В.М. та зареєстрована в реєстрі за № 5328. (т.1, а.с. 166)

Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 18 вересня 2014 року та Актовим записом про смерть № 13159 від 18 вересня 2014 року. (т.1, а.с. 137, 169)

Відповідно до ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення.

У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не знав про смерть ОСОБА_15 та продовжував користуватися та розпоряджатися автомобілем ВАЗ-21104 д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, 17.02.2017 року між ним як, представником власника автомобіля - ОСОБА_17 та ОСОБА_16 відбулася домовленість про продаж належного ОСОБА_17 на праві власності автомобіля марки ВАЗ-21104 д.н.з. НОМЕР_1 , про що було укладену відповідну угоду від 17.02.2017 року в простій письмовій формі. (т.1, а.с. 103)

Того ж дня, ОСОБА_16 , передав відповідача в рахунок купівлі-продажу, грошову суму в розмірі, що є еквівалентним 2 350,00 дол. США.

На підтвердження укладення угоди, відповідач та ОСОБА_16 , власноруч написали розписку, у якій відобразили факт купівлі-продажу автомобіля та передачу його і отримання відповідачем коштів в розмірі 2 350,00 доларів США. Даною розпискою та актом, що являються письмовими доказами, відповідач підтвердив одержання грошової суми та передачу транспортного засобу ОСОБА_16 (т.1, а. с. 103, 104)

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

В той же час, у серпні 2011 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень». Зокрема, частину першу статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) викладено в новій редакції, відповідно до якої водій повинен мати при собі:

посвідчення водія відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб;

також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

а у випадках, передбачених законодавством, також ліцензійну картку на транспортний засіб.

Тобто, в переліку документів для керування чужим автомобілем доручення на право керування транспортним засобом не зазначено.

Отже, саме вищезазначені документи надають право особі користуватися чужим транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що дійсно, як він вважає, між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу автомобілю ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказаний договір було укладено у простій письмовій формі, у формі розписки. У територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ автомобіль у встановленому законом порядку не було переоформлено.

Однак, у день підписання розписки ОСОБА_4 віддав ОСОБА_16 ключі від автомобілю та технічний паспорт.

Свідок також зазначив, що з моменту складання розписки, а саме з 17.02.2017 року, саме він користувався автомобілем, проводив його утримання та ремонт, тощо, тобто знаходився у його повному володінні.

Отже, судом було встановлено, та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_16 , що на момент ДТП, яка мала місце 18.05.2017 року, автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , за допомогою якого було спричинено шкоду, перебував у його фактичному користуванні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.05.2017 року, саме ОСОБА_16 , був особою яка фактично володіла транспортним засобом ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому, як пояснив свідок ОСОБА_16 автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , ним було продано, що також вбачається з відомостей Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, а саме, що 08.06.2017 року відбулася перереєстрація нового власника автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за договором купівлі продажу. (т.1, а.с. 125)

Отже, суд приходить до висновку, що хоча виходячи із вимог ст. 248 ЦК України Довіреність, видана 17 листопада 2010 року ОСОБА_22 , припинила свою дію у зв`язку зі смертю останнього у 2014 році, однак ОСОБА_4 про смерть останнього нічого не було відомо, та він продовжував користуватися автомобілем та розпоряджатися ним, а в подальшому і передав його у повне користування ОСОБА_16 , а тому, саме ОСОБА_16 був особою, яка на момент настання ДТП (18.05.2017 року) фактично користувалася транспортним засобом ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що в той же час, органами внутрішніх справ була встановлена особа жінки, яка на момент настання ДТП керувала транспортним засобом та своїми діяли спричинила ДТП, щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Дійсно, як вбачається з копій протоколів про адміністративне правопорушення від 15.08.2019 року, відносно ОСОБА_18 були складені два протоколи про скоєння останньої 18.05.2017 року адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КпАП України. (т.2, а.с. 31)

Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку, що Ко ОСОБА_23 , не є належним відповідачем у вказаній цивільній справі, оскільки на момент настання ДТП він не був особою, яка фактично володіла транспортним засобом та не є винною особою у настінні ДТП, а тому в силу вимог ст. ст. 1187, 1188 ЦК України не може нести відповідальність за завдану позивачу матеріальну шкоду.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_4 не повинен відповідати за матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, то суд не знаходить підстав для стягнення з нього і моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 17, 22, 23, 244, 248, 386, 979, 990, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 22, 29, 33, 35, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 19 грудня 2007 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 , паспорт НОМЕР_8 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21 вересня 1999 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 .

Повний текст рішення складено 12.11.2019 року.

Суддя В. В. Труханович