Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 495/9026/13-ц

провадження № 61-27616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач)

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Білгород-Дністровська центральна міська лікарня,

третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Чебан Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Білгород-Дністровської центральної міської лікарні, в якому просив зобов`язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку та стягнути з Білгород-Дністровської центральної міської лікарні на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 154 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 04 грудня 1998 року до 01 лютого 1999 року він працював у Білгород-Дністровській центральній міській лікарні Одеської області на посаді інженера, проте при звільненні не отримав належним чином оформлену трудову книжку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року ОСОБА_1 у позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2014 року зазначене рішення залишено без змін.

22 липня 2014 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року.

Як на нововиявлену обставину заявник посилався на лист Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25 червня 2014 року №77/5-01, в якому зазначено, що ОСОБА_1 в січні-лютому 1999 року працював в Білгород-Дністровській центральній міської лікарні та значився як основний працівник, за якого страхові внески були сплачені в повному обсязі.

На думку ОСОБА_1 зазначена обставина спростовує висновок суду першої інстанції про те, що він працював в лікарні за сумісництвом та не здавав до підприємства свою трудову книжку.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави, на які посилається заявник, не є істотними для справи обставинами та суд не може їх розцінювати як нововиявлені обставини, оскільки на момент вирішення спору вони вже існували, і були відомі заявнику, але не було вчинено жодних дій для надання їх до суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, ухала суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законною і обґрунтованою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених в ухвалі від 25 лютого 2015 року. Судами було залишено поза увагою, що наведені ним у заяві обставини є нововиявленими, тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду з урахуванням цих обставин. Такими нововиявленими обставинами, які, на думку заявника, безпідставно не враховані судами, є те, що на момент розгляду справи йому не була відома інформація, яка викладена у листі-повідомленні Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25червня 2014 року № 77/5-01щодо його роботи в Білгород-Дністровській центральній міській лікарні Одеської області за основним місцем роботи, а не сумісництвом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інші особи не скористались своїм правом на надання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Справу та матеріали касаційного провадження 18 травня 2018 року передано до Верховного Суду.

03 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 в якості обґрунтування доводів своєї заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами посилався на лист-повідомлення Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25 червня 2014 року № 77/5-01, в якому зазначено, що він в січні-лютому 1999 року працював у Білгород-Дністровській центральній міській лікарні та значився як основний працівник. Страхові внески за цей період сплачені в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Перегляд рішень, ухвал та судових наказів у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 361 ЦПК України 2004 року.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що інформація яка міститься у листі повідомленні Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25 червня 2014 року № 77/5-01 не спростовує обставини встановлені рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року.

Ненадання заявником доказів, зокрема, довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25 червня 2014 року № 77/5-01 під час розгляду цивільної справи №495/9026/13-ц в обґрунтування своїх позовних вимог не є ново виявленою обставиною, а є новим доказом.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано лист-повідомлення, як обставину, що могла б вплинути на судове рішення, були предметом розгляду апеляційним судом та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема, апеляційний суд правильно зазначив, що зазначена обставина могла бути встановлена при належному доведенні позову, повному та всебічному встановленню фактичних обставин справи (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (дивитись справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвали судів першої та апеляційноїінстанцій постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук