Справа №949/1560/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просить встановити факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме: в АДРЕСА_1 з 09.07.1977 року (дати працевлаштування до Дубровицького автопідприємства) до 03.06.1993 року включно (до дати офіційної реєстрації).

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що він є інвалідом першої групи, має захворювання, пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно довідки МСЕК №0175522 Серії РВН інвалідність встановлена довіку. Вказує, що згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року №106, м.Дубровиця Рівненської області відноситься до зони гарнатованого добровільного відселення.

Згідно довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 10.10.2019 року №4248, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 , з 04.06.1993 року по даний час (а.с.10), а з відповіді заінтересованої особи від 16.10.2019 року №09-885 вбачається, що орган місцевого самоврядування видає довідки про зареєстроване, а не фактичне місце проживання. Проте заявник вказує, що з моменту працевлаштування на Дубровицьке автопідприємство з 09.07.1977 року і до моменту реєстрації ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), він проживав у відомчому будинку по АДРЕСА_1 .

На даний час він переоформляє документи для отримання посвідчення по інвалідності особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи нового зразка, як це передбачено постановою КМУ №551 від 11.07.2018 року, в зв`язку з чим виникли труднощі з підтвердженням факту проживання на території м.Дубровиця.

Встановлення юридичного факту постійного проживання в зоні гарантованого (добровільного) відселення впливатиме на створення умов для користування пільгами, передбаченими для даної категорії потерпілих осіб внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказаний факт може бути підтверджений показаннями ряду свідків.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заявник був повідомлений своєчасно і належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки (а.с.31).

Від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи бех їх участі, проти встановлення факту не заперечують (а.с.28).

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Судом встановлено, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, ґрунтуються на положеннях ст.ст. 11, 14, 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення - не менше трьох років.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Покликаючись на вказані правові норми, заявник просив встановити факт, що має юридичне значення. Однак, як вбачається з норм, наведених вище, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30.03.2007 року Рівненською облдержадміністрацією (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у п.1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, зокрема п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. № 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Такий висновок також зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у справі № 162/760/17, по аналогічній справі, де в пункті 31 вказано про неможливість розгляду судами заяв про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмова відповідного органу у видачі посвідчення нового зразка або ж наданні права користування певними пільгами, передбаченими Законом може бути оскаржена ОСОБА_1 до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки згідно п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Однак, таким правом на оскарження заявник не скористався, а в порядку цивільного судочинства подав заяву про встановлення юридичного факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС для підтвердження свого права користування пільгами.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для отримання пільг, що передбачені для осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що в разі його незгоди з відмовою уповноваженого органу у видачі посвідчення нового зразка, він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.293, 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ,заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду з відповідним позовом в порядку КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду Оборонова І.В.