Номер провадження: 22-ц/813/2616/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право власності

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Павлишин Юрій Миколайович звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа -Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, в якому з урахуванням неодноразових уточнень (а.с. 1-5, 27-33,62-68), просили суд визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 14 квітня 2009 року, що видане Управлінням Житлово комунального господарства та паливно енергетичного комплексу ОМР, яке посвідчує, що 23/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та стягнути судові витрати на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) , ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 19.11.2013 року Київським РВ ГУДМС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 08.08.2002 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 23.11.2001 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), Департаменту Міського господарства Одеської міської ради ( , зареєстровано за адресою: 65011, м. Одеса, вул. Успенська, 83/85) , третя особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради ( , зареєстровано за адресою: 65005, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 66 ) про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2009 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, яке посвідчує, що 232/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Надано відповідачу строк у п`ять днів для подання розрахунку та доказів понесених судових витрат, щодо яких було заявлено під час судових дебатів.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2018 року прийнято відмову ОСОБА_5 від права вимоги відшкодування на її користь судових витрат у зв`язку з відмовою судом у позові ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту Міського господарства Одеської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право власності (а.с. 173).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокат Павлишин Юрій Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_3 подали до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 14 квітня 2009 року, що видане Управлінням Житлово комунального господарства та паливно енергетичного комплексу ОМР, яке посвідчує, що 23/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та стягнути судові витрати на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право власності та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.11.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. головуючий суддя, судді Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи в судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 року суддя Гірняк Л.А., яка входила до складу колегії суддів була замінена суддею Комлевою О.С. на підставі п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 23.10.2019 року з подальшими змінами.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу на це рішення залишити без задоволення (а.с. 233-238).

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно ордеру №209 від 08.07.1985 року на сім`ю у складі 5 осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 була надана у користування 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_3 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Жовтневого районної ради народних депутатів міста Одеси №226 від 21.06.1985 року ( а/с 6).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2008 року по справі №2-5205/2008 року, було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , діючого в інтересах своїх та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Київської районної адміністрації м. Одеси: змінено договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , залишено у користуванні ОСОБА_5 кімнату площею 9,54 кв.м у зазначеної квартирі та зобов`язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму на житлову кімнату. У користуванні ОСОБА_1 , діючого в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 виділено кімнати площею 17,3 кв.м, та 12,7 кв.м, а у загальному користуванні залишені кухня, коридор, ванна кімната, туалет (рішення а/с 19).

На підставі зазначеного рішення, голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради виніс розпорядження №118 від 23.02.2009 року про визнання ОСОБА_5 наймачем житлової площі, що складається із однієї кімнати, площею 9,54 кв.м, комунальної квартири АДРЕСА_3 та видано розпорядження Директору КП «ЖКС Чорноморський» про відкриття особистого рахунку на вказану житлову кімнату зі складом родини на одну особу ( а/с 105).

24.03.2009 року ОСОБА_5 звернулась до КП « Міске агенство з приватизації житла» із заявою про оформлення передачі у приватизацію приміщення комунальної квартири на одну особу ( а/с 111).

На підставі даної заяви 14.04.2009 року було винесено розпорядження органу приватизації про передачу у приватну власність ОСОБА_5 , яка мешкає у одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 15,38 кв.м , зазначену частину квартири спільного заселення ( а/с 108).

Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 14.04.2009 року було видане ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на 232/1000 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_3 що складає 15,38 кв.м. загальної площі квартири ( а/с 18).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 27.11.2017 року ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_3 у складі сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та сусідкою ОСОБА_8 ( а/с 7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що розрахунок загальної площі квартири, під час приватизації частки у комунальній квартирі, було зроблено у відповідності до законодавства України, а тому визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло є фактом втручання у право вільного володіння своїм майном та таке втручання може бути здійснено лише на підставі закону, однак законних підстав для такого втручання не доведено, тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, визначаються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Статтею 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача І включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок).

Як правильно встановлено судом першої інстанції після ухвалення Київським районним судом м.Одеси рішення суду від 17.12.2008 по справі №2-5205/2008, яким було змінено договір найму зазначеної квартири та подальшого укладення ОСОБА_5 окремого договору найму на одну житлову кімнату із 9,54 кв.м, 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_3 стала комунальною квартирою, в якій мешкають дві окремі сім`ї сім`я із однієї особи: ОСОБА_5 та сім`я Макашиних з чотирьох осіб.

При зверненні до суду та у апеляційній скарзі апелянти зазначали, що вказана квартира була отримана у користування на сім`ю, склад якої 5 осіб, а тому кожний з них має право на отримання, шляхом приватизації рівної частки квартири, тобто по 1/5.

На думку позивачів, враховуючи те, що загальна площа квартири складає 66,20 кв.м., тому частка кожного з них повинна складати 13,24 кв.м. (66,20 кв.м. : 5 осіб = 13,24 кв.м.). Однак, ОСОБА_5 приватизувала більшу площу квартири, ніж їй було надано судом та законом, що порушує права позивачів, які також мають право на приватизацію.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Пунктом 6 вищевказаного Положення зазначено порядок визначення загальної площі об`єктів приватизації, що передаються у власність громадян:

6.1. Загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773.

Таким же чином визначається загальна площа жилого блоку (секції) у гуртожитку у разі проживання в ній однієї родини.

6.2. У комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали Київського районного суду від 23.05.2018 року, КП «Міське агентство з приватизації житла» до суду надало завірену належним чином архівну справу на приватизацію 232/1000 частин квартири спільного заселення, що складає 15,38 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 144-153).

Відповідно до розрахунку житлової площі та часток в комунальній квартирі АДРЕСА_3 , вбачається, що частка квартири ОСОБА_5 становить 15,38 кв.м. (а.с. 149).

Тобто саме згідно із Положенням і була розрахована доля ОСОБА_5 у комунальній квартирі відповідно до її частки та винесене рішення про приватизацію кімнати із частиною допоміжних приміщень, а тому Свідоцтво про право власності відповідає вимогам закону та не порушує права інших користувачів комунальної квартири.

Дані обставини підтвердив і представник КП «Міське агентство з приватизації житла» ОМР - Коваленко Л.В. в суді першої інстанції (а.с. 159-162) та в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що позивачами не доведено порушення їх прав з боку відповідача.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви і зведені до переоцінки доказів, які районним судом досліджені на підставі вірно встановлених обставин, яким надано правильну оцінку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право власності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.11.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда