Номер провадження: 22-ц/813/5161/19
Номер справи місцевого суду: 495/277/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чебан Н. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: відповідачки ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи ОСОБА_1 за межі України (одноособово суддя Чебан Н.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

20.01.2015 року державний виконавець ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного УЮ в Одеській області (далі-держвиконавцеь ВДВС) звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у ВДВСзнаходиться виконавчий лист № 1505/7196/2012 від 06.03.2013 року, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі-Банк) боргу в сумі 8 137,84 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2015 року подання задоволено. Суд встановив тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань за заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 1505/7196/2012 від 21.12.2012 року.

ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції від 29.01.2015 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Держвиконавець ВДВС послався на те, що протягом тривалого часу боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає жодних заходів щодо виконання рішення суду, проте належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, суду не надано.

Докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 була обізнана щодо необхідності явки до держвиконавця ВДВС, суду не надано.

Про наявність заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 1505/7196/2012 від 06.03.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка боргу та про те, що відкрито виконавче провадження, ОСОБА_1 не знала. Копію заочного рішення суду і постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала.

Оскільки, подання розглядалося судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання заочного рішення суду, держвиконавець ВДВС не надав, а суд першої інстанції матеріали виконавчого провадження не дослідив і дійшов передчасного висновку про задоволення подання.

На момент звернення до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду повинен бути наявним і об`єктивно підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Держвиконавець ВДВС і представник Банка не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи подання і тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виходив з того, що надані держвиконавцем ВДВС матеріали свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї заочним рішенням суду, що є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с. 72,73).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчого органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ст. 377-1 ч. ч. 1,2 ЦПК України у редакцій, чинній на час прийняття ухвали).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням (ст. 11 ч.2 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття ухвали).

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну»).

Наведене свідчить про те що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2012 року з ОСОБА_1 на користь Банка стягнуто заборгованість у розмірі 7 923,24 гривень і судові витрати (а.с.42-44).

Копія заочного рішення суду від 21.12.2012 року у січні 2013 року повернута до суду першої інстанції без вручення ОСОБА_1 (а.с.47,48).

29.09.2014 року держвиконавцем ВДС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1505/7196/2012, виданого 06.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованості у розмірі 8 137,84 гривень (а.с.59 зворот).

20.01.2015 року держвиконавець ВДВС звернувся із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з підстав ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї заочним рішенням суду. До подання на підтвердження факту ухилення додано: заяву про відкриття виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження, інформаційні довідки з ПФУ та ДПІ, центру зайнятості, довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про неможливість вручення поштової кореспонденції дердвиконавця ВДВС боржнику ОСОБА_1 , акт про не проживання боржника за місцем реєстрації від 07.10.2014 року (а.с.55-69).

Суд першої інстанції, всупереч вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи і не встановив факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Приєднані до матеріалів подання заява стягувача про відкриття виконавчого провадження, постанова про накладення арешту на нерухоме майно боржника, постанова про оголошення розшуку майна боржника, довідки про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку ДПІ та ПФУ, - не є тими достатніми доказами, які можуть свідчити про факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 станом на 29.09.2014 року (час відкриття виконавчого провадження) знала про наявність заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2012 року про стягнення з неї на користь Банка заборгованості у розмірі 7 923,24 гривень.

Також матеріали справи не містять докази щодообізнаності ОСОБА_1 із постановою про відкриття виконавчого провадження.

Суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості по зобов`язанню перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Матеріали подання не містять жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Приймаючи до уваги, що станом на час прийняття судом першої інстанції постанови про задоволення подання, матеріали справи не містили належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього заочним рішеннями суду, суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення подання держвиконавця ВДВС.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2015 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України скасувати.

Відмовити старшому державному виконавцю відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 11.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова