Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 711/9523/16-ц

провадження № 61-23253св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватне підприємство «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Пономаренка В. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» (далі - ПП «ГРК «Апельсин»), публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про визнання договорів поруки припиненими.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між приватним підприємством «Нікіта-Т» (у подальшому перейменоване в ПП «ГРК «Апельсин») та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» зобов`язався надати ПП «ГРК «Апельсин» кредит у межах загальної суми 32 000 000 грн на строк до 22 серпня 2013 року.

25 липня 2008 року між ним та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено договір поруки, згідно з яким він зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ПП «ГРК «Апельсин» за кредитним договором.

Крім того, 25 липня 2008 року між ним та ПП «ГРК «Апельсин» укладено договір про надання поручительських послуг, відповідно до якого він погодився на безоплатній основі виступити поручителем перед ПАТ «Кредитпромбанком» за зобов`язаннями ПП «ГРК «Апельсин».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2007 року з усіма змінами та доповненнями до них.

Зазначав, що ПАТ «Кредитпромбанк» не пред`явило до нього вимоги щодо погашення кредитної заборгованості ПП «ГРК «Апельсин» у строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання - 17 лютого 2012 року, зазначеного у повідомленні - вимозі від 02 грудня 2011 року, що свідчить про припинення договору поруки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України просив суд визнати припиненими з 23 лютого 2014 року: договір поруки, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк»; договір про надання поручительських послуг, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПП «ГРК «Апельсин».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2017 року у складі судді Степаненка О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнанодоговір поруки, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», припиненим з 18 серпня 2012 року.

Визнанодоговір про надання поручительських послуг, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПП «ГРК «Апельсин» припиненим з 18 серпня 2012 року.

Стягнуто з ПП «ГРК «Апельсин» та ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі по 1 344 грн з кожного.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , виходив із того, що, порука ОСОБА_1 є припиненою, оскільки у банка виникло право на пред`явлення вимоги до поручителя з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором - 17 лютого 2012 року, зазначеного у повідомленні - вимозі від 02 грудня 2011 року та протягом наступних шести місяців, але такої вимоги банк до поручителя не пред`явив.

Позовні вимоги про припинення договору поручительських послуг від 25 липня 2008 року є похідними від позовних вимог про визнання договору поруки припиненим, тому вони також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до пункту 5.2 договору про надання поручительських послуг дія цього договору припиняється у момент припинення дії договорів поруки, укладених на його виконання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржуване судове рішення в частині припинення договору поруки, укладеного 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» в указаній справі, витребувано цивільну справу № 711/9523/16-ц з Придніпровського районного суду м. Черкаси.

У червні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «ГРК «Апельсин», ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», про визнання договорів поруки припиненими призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у справі № 711/1394/14-ц вирішено питання про стягнення кредитної заборгованості, зокрема і з поручителя ОСОБА_1 , тому припинення поруки після набрання законної сили зазначеного судового рішення є безпідставним.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року має преюдиційне значення для вирішення цієї справи, оскільки ним встановлено факт існування поруки і зобов`язань позивача, як поручителя.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Просив врахувати постанову Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі 711/10428/16-ц, провадження 61-29077св18 за позовом ОСОБА_1 про визнання договору про надання поручительських послуг від 30 жовтня 2008 року, укладеного між ним та ПП «ГРК «Апельсин», та договору поруки від 18 лютого 2009 року, укладеного між ним та ПАТ «Кредитпромбанк», припиненими з 18 серпня 2012 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 серпня 2007 року між приватним підприємством «Нікіта-Т» (у подальшому перейменоване в ПП «ГРК «Апельсин») та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» зобов`язався надати ПП «ГРК «Апельсин» кредит у межах загальної суми 32 000 000 грн на строк до 22 серпня 2013 року.

25 липня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ПП «ГРК «Апельсин» за кредитним договором.

Також 25 липня 2008 року між ПП «ГРК «Апельсин» та ОСОБА_1 укладено договір про надання поручительських послуг, відповідно до якого він погодився на безоплатній основі виступити поручителем перед ПАТ «Кредитпромбанком» за зобов`язаннями ПП «ГРК «Апельсин».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2007 року року з усіма змінами та доповненнями до них.

Звертаючись з указаним позовом у листопаді 2016 року, ОСОБА_1 посилався на те, що термін кредитного зобов`язання, за належне виконання якого він поручився перед банком, закінчився 17 лютого 2012 року. Банк протягом шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 599 ЦК України, не пред`явив до нього вимоги, що свідчить про припинення договорів поруки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скаргаПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк»задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 4.1) не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Згідно з пунктом 3.4.5 кредитного договору з 22 серпня 2013 року настав строк виконання основного зобов`язання.

У договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням.

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 02 грудня 2011 року повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання на 17 лютого 2012 року(а.с. 100).

У разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Отже, перебіг шестимісячного строку для пред`явлення банком вимог до поручителя розпочався з 17 лютого 2012 року та закінчився 18 серпня 2012 року. У вказаний проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред`явив.

Крім того, позов ПАТ «ДельтаБанк», як правонаступника ПАТ «Кредитпромбанк», про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 подано 18 лютого 2014 року.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 711/1394/14 (провадження № 61-17821св18) за позовом ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «ГРК «Апельсин» про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року задоволено.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ в сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн, скасовано та у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених вимог закону, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк