Справа № 214/6203/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю заявниці - ОСОБА_1

за участю представника заявниці - адвоката Повалій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Повалій Олени Василівни, заінтересована особа - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Повалій О.В., діючи в інтересах та від імені ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою 16 серпня 2019 року, в якій просить суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, як чоловіка та дружини.

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає наступне. З 11 квітня 1981 року ОСОБА_1 (надалі - заявниця) перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Від даного шлюбу у них народився спільний син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проживало подружжя переважно в квартирі, яка належить заявниці та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , інколи вони жили в іншій квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала батькам ОСОБА_3 , яку він після їх смерті успадкував, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 серпня 2016 року. Однак, через 36 років спільного життя в 2017 році подружжя посварилось і ОСОБА_1 на емоціях після цієї сварки з чоловіком звернулось до суду з позовом про розірвання шлюбу, а чоловік погодився на розлучення. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року шлюб між подружжям розірвано. Однак після цього подружжя так і проживало разом, а через невеликий проміжок часу, емоції від сварки згасли, обміркувавши свої вчинки та наслідки сварки подружжя примирилось і продовжили проживати разом однією сім`єю, піклуватись один про одного, вести спільне господарство, святкувати домашні та державні свята. Вони мали спільний побут, бюджет, взаємно морально підтримували один одного, тобто проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних стосунках. Крім того, ще більше об`єднало подружжя спільне горе, яке вони разом пережили, а саме тяжка хвороба сина ОСОБА_4 - запалення головного мозку. Батьки намагалися врятувати свого сина, однак вилікувати ОСОБА_4 не вдалося і ІНФОРМАЦІЯ_5 син помер. Після тяжкої втрати дитини заявниця разом з чоловіком ще більш зблизилися, та через певний час прийняли рішення про народження ще однієї дитини шляхом проведення процедури штучного запліднення (надалі - ЕКО), в цьому напрямку останні проходили обстеження, здавали аналізи та готувалися до процедури ЕКО. Пройти процедуру ЕКО вони так і не встигли, так як чоловік заявниці помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, задля організації свого спільного побутового життя заявник з чоловіком брали споживчий кредит, дані щодо прізвища, ім`я, по батькові заявниці були вказані її чоловіком в якості зазначення даних поручителя, що є підтвердженням того, що вони проживали як чоловік та дружина. Позаяк заявниця продовжує виплачувати даний кредит по сьогоднішній день, хоча він оформлений на чоловіка. Крім того, за життя чоловік сплачував комунальні послуги за квартиру, яка належала заявниці, а заявниця продовжує сплачувати комунальні послуги за квартиру, яка належала її чоловікові. Ще одним доказом організації спільного побуту заявниці та її чоловіка є те, що останні 26 травня 2018 року придбали у спільну власність ноутбук в розстрочку на 15 платежів без переплат на ім`я заявниці для сімейного користування.

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік заявниці - ОСОБА_3 помер. Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, а їх єдиний син помер, то вона залишилась одна близька людина для померлого, тому самостійно займалася всіма справами щодо організації та проведення похорон, отримала допомогу на поховання ОСОБА_3 , що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» надається члену сім`ї, який здійснив поховання. Вказане ще раз підтверджує факт проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю до дня його смерті. За життя ОСОБА_3 заповіт не складав, єдиною спадкоємицею за законом після його смерті є лише заявниця. Тому вона звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. щоб оформити спадщину, однак 12 червня 2019 року нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю доказів в підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем та не встановленням факту проживання спадкоємиці однією сім`єю зі спадкодавцем.

Представник звертає увагу суду на те, що заявниця разом зі свої чоловіком дійсно проживали разом після розірвання шлюбу як одна сім`я без реєстрації шлюбу за зареєстрованою адресою заявниці, та періодично за зареєстрованою адресою ОСОБА_3 Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один за одним. Нажаль спільних дітей у пари вже немає, так як зважаючи на трагічні обставини життя сина вони поховали, а інших дітей в них немає. Вони разом пройшли через тяжкий для кожного з них період, підтримуючи один одного та дбаючи один за одним, але знову зареєструвати свій шлюб так і не встигли. На підтвердження вище зазначених обставин в якості свідків можуть бути викликані та допитані близькі друзі, сусіди та родичі.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як роз`яснено в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Зважаючи на вказані обставини, заявниця вимушена звернутися до суду з даною заявою щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 у період з 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході розгляду справи ухвалою суду від 23 вересня 2019 року задоволено клопотання представника заявниці про витребування доказів; ухвалою суду від 1 листопада 2019 року, постановленою на місці, задоволено клопотання представника заявниці про допит в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6

В судовому засіданні заявниця та її представник - адвокат Повалій О.В. пред`явлені вимоги підтримали з підстав, викладених в заяві, та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не відомі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з 1976 року, стосунки нормальні, знала її чоловіка ОСОБА_3 , якому доводиться двоюрідною сестрою. Жили вони однією сім`єю в злагоді, стосунки між ними були хороші, а тому вона не знала і не могла припустити, що вони розірвали шлюб. Проживали вони разом то в квартирі по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 у батьків ОСОБА_3 Їй відомо, що після смерті сина вони замислювались над проведенням процедури ЕКО. На момент смерті ОСОБА_3 в грудні 2018 року вони проживали разом, похованням займалась ОСОБА_1 Утриманням належного ОСОБА_3 за життя майна на даний час займається ОСОБА_1

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома приблизно 20 років, стосунки нормальні, проживають по сусідству. Їй відомо, що у ОСОБА_1 був чоловік ОСОБА_8 , який наприкінці 2018 року помер. З ним вони проживали разом тривалий час до дня його смерті, стосунки між ними були хороші. Похованням ОСОБА_9 займалась ОСОБА_1 .

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8), свідоцтво про народження ОСОБА_4 (а.с.9), свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с.10), рішення суду від 22 березня 2017 року про розірвання шлюбу (а.с.11-12), довідки КОМ ДІС «НОВА-КОМ» (а.с.13, 14), акти з місця проживання (а.с.15, 16), свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.17), постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.18), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.19), довідка про зняття з реєстрації місця проживання (а.с.20), медична документація (а.с.21-26), кредитний договір, виписка по рахунку (а.с.27-32), квитанція про погашення кредиту (а.с.33-34), видаткові накладні, квитанції (а.с.35), пояснювальна (а.с.36), договір дарування (а.с.37), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.38), свідоцтво про право на спадщину (а.с.39), інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.40), квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.41-53), копія спадкової справи (а.с.67-77).

Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «… суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8), свідоцтво про народження ОСОБА_4 (а.с.9), свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с.10), рішення суду від 22 березня 2017 року про розірвання шлюбу (а.с.11-12), так як ці докази стосуються обставин, на які заявниця посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в офіційно зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 1981 року та його розірвання в судовому порядку 4 квітня 2017 року, наявність у них від шлюбу спільного сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд вважає належними доказами: довідки КОМ ДІС «НОВА-КОМ» (а.с.13, 14), акти з місця проживання (а.с.15, 16), довідку про зняття з реєстрації місця проживання (а.с.20), покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , так як ці докази в їх сукупності містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина до дня його смерті то за адресою: АДРЕСА_3 , будучи зареєстрованими за різними адресами.

Суд вважає належними доказами: договір дарування (а.с.37), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.38), свідоцтво про право на спадщину (а.с.39), інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.40), так як ці докази підтверджують набуття ОСОБА_1 у власність квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, дарувальником за яким виступав ОСОБА_3 ; набуття ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд вважає належними доказами: медичну документацію (а.с.21-26), кредитний договір, виписку по рахунку (а.с.27-32), квитанцію про погашення кредиту (а.с.33-34), видаткові накладні, квитанції (а.с.35), пояснювальну (а.с.36), квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.41-53), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного господарства, придбання в інтересах сім`ї техніки, оформлення кредиту, його виплату, прийняття сумісної участі в утриманні належного їм майна, здачу аналізів для процедури ЕКО, що також підтвердила свідок ОСОБА_6 , покази якої в цій частині суд також вважає належними.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.17), постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.18), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.19), копію спадкової справи (а.с.67-77), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт смерті ОСОБА_3 , звернення заявниці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , відсутність заповіту останнього, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та юридичне значення для заявниці встановлення заявленого нею факту.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідка є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилась в м. Кривому Розі, з 24 квітня 2014 року та по теперішній час значиться зареєстрованою і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею до 14 жовтня 2017 року значився зареєстрованим син ОСОБА_4 (а.с.13).

11 квітня 1981 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_11 ) уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №381 (а.с.8).

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер (а.с.10).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року, яке набрало законної сили 4 квітня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11-12). Як вказувала заявниця, що підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як до подання заяви про розірвання шлюбу, так і після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, вони продовжували проживати разом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а.с.17). За життя ОСОБА_3 спочатку значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 - з 23 серпня 2011 року по 24 квітня 2014 року, а з 2 вересня 2016 року по день смерті значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14). Організацією похорон займалась ОСОБА_1 , що також підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , кожна окремо.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з 11 квітня 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 то в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.15), то в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спочатку ОСОБА_3 , а з 11 червня 2015 року - ОСОБА_1 на підставі договору дарування (а.с.16). Вказані обставини також підтвердила допитана в якості свідка ОСОБА_6 .

Таким чином, з 11 квітня 1981 року по 4 квітня 2017 року ОСОБА_12 були подружжям та перебували в шлюбі, а з 4 квітня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 - перебували в фактичних шлюбних стосунках та проживали однією сім`єю.

В період перебування Каплунових в фактичних шлюбних стосунках в інтересах сім`ї вони купували техніку (ноутбук), планували проведення процедури ЕКО, оформили кредит та сумісно його погашали, приймали сумісно участь в утриманні належного їм, кожному окремо на праві приватної власності, нерухомого майна.

Після смерті ОСОБА_3 , з метою оформлення спадкових прав 23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Нянчура С.М. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом (а.с.68-зворот). Заповітів / спадкових договорів за життя ОСОБА_3 не складав та нотаріально не посвідчував (а.с.73).

23 січня 2019 року нотаріусом заведено спадкову справу за №10/2019 (номер у спадковому реєстрі 63645773). Однак постановою нотаріуса від 12 червня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . заявниці було відмовлено у зв`язку з відсутністю родинних відносин та не встановленням факту проживання однією сім`єю спадкоємиці зі спадкодавцем (а.с.18).

Вказані обставини унеможливлюють належну реалізацію заявницею своїх спадкових прав після смерті цивільного чоловіка та стали підставою для її звернення до суду.

Вислухавши пояснення заявниці, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 до суду з метою встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 як жінки та чоловіка до моменту його смерті є визначальним для реалізації нею права на спадкування, оскільки на день смерті вони значились зареєстрованими за різними адресами, однак фактично проживали разом та перебували в цивільному шлюбі.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання особи (спадкоємця) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Отже, суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, доведеними в ході судового розгляду є обставини того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали разом до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут а відтак факт їх проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю знайшов своє підтвердження.

Однак суд не може погодитись із заявленим ОСОБА_1 періодом проживання її та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки з 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як слідує з ч.ч.1, 2 ст.21, ч.1 ст.36 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Судовим розглядом встановлено, що з 11 квітня 1981 року по 4 квітня 2017 року ОСОБА_12 були подружжям та перебували в шлюбі, що не потребує окремого доказування як на предмет наявності між ними родинних стосунків, так і на предмет проживання однією сім`єю. При цьому днем розірвання шлюбу є саме 4 квітня 2017 року - день набрання рішенням суду законної сили про його розірвання.

Таким чином, саме з 4 квітня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день смерті ОСОБА_3 , заявниця та ОСОБА_3 перебували в фактичних шлюбних стосунках та проживали однією сім`єю, що й підлягає встановленню в судовому порядку.

Встановлення факту, про який просить заявниця, має для неї юридичне значення для реалізації спадкових прав та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи, а також не визначає наступне вирішення спору про право.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявницею судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 13, 19, 76-82, 141, 263-265, 267, 268, 273, 293, 294, 315-319, 351-352, 354, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - адвоката Повалій Олени Василівни ( АДРЕСА_4 ), заінтересована особа - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради (код ЄДРПОУ невідомий, м. Кривий Ріг, пр-т. Миру 42), про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - в період з 4 квітня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день смерті спадкодавця.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 6 листопада 2019 року.

Суддя Прасолов В.М.