Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 199/5609/17

провадження № 61-12390св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року в складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 43 820 грн 92 коп., з яких: 4 136 грн 78 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 33 922 грн 50 коп. - заборгованість по процентам, 3 198 грн 74 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 2 062 грн 90 коп. - штраф (відсоткова складова), яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 934 грн 48 коп., з яких: 4 136 грн 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 33 797 грн 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 тис. грн - заборгованість за пенею. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов, врахував, що останній платіж позичальник здійснив 11 вересня 2014 року; у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість за тілом кредиту та по процентам, яка підлягає стягненню з останнього на користь банку в межах строку позовної давності; при цьому пеня підлягає стягненню за один рік, яка за період з 30 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року становить 1 000 грн. Відмовляючи у позові в частині стягнення штрафу, суд виходив з того, що позивач вимагає подвійне стягнення за одне і те саме правопорушення, тобто просить стягнути з нього неустойку у вигляді штрафу і пені одночасно, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк дії платіжної картки сплив у листопаді 2011 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Під час розгляду справи позивач не довів отримання ОСОБА_1 іншої кредитної картки, строк дії якої встановлено до листопада 2015 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що апеляційний суд правильно встановив строк дії картки до листопада 2015 року, у зв`язку з чим, звернувшись у серпні 2017 року до суду з цим позовом, банк не пропустив строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її з суду першої інстанції та зупинено дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору б/н від 13 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надав згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1. своїх зобов`язань станом на 30 червня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 43 820 грн 92 коп., з яких: 4 136 грн 78 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 33 922 грн 50 коп. - заборгованість по процентам, 3 198 грн 74 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 2 062 грн 90 коп. - штраф (відсоткова складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із заявою позичальника від 13 листопада 2007 року відповідач отримав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн, базовою процентною ставкою 36 %, що підтверджує його підпис в заяві.

Натомість АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути проценти за користування кредитним коштами у розмірі 33 922 грн 50 коп., які починаючи з квітня 2015 року нараховано за процентною ставкою у розмірі 43,2 %.

Таким чином, апеляційний суд не перевірив на підставі чого відбулося збільшення процентної ставки за кредитом договором.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з позичальника заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3 198 грн 74 коп.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 листопада 2007 року, посилався на те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ є невід`ємними частинами спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву у про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (пункт 5.5.1 Правил) та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зробила висновок про те, що в подібних правовідносинах неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 березня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 серпня 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У заяві позичальника від 13 листопада 2007 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 листопада 2007 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність відповідача у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції вказаних обставин та вимог закону не врахував, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 000 грн.

Крім того, в укладеному між сторонами кредитному договорі від 13 листопада 2007 року у вигляді заяви, зазначено, що строк кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

З наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що за умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії до листопада 2011 року та кредитну картку № НОМЕР_2 терміном дії до вересня 2015 року.

Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи банк перевипускав, а ОСОБА_1 отримував нову картку взамін тієї, що видавалася йому 13 листопада 2007 року та за якою саме карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляло у справі вимоги щодо стягнення заборгованості.

Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на викладене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку зробив суперечливий, та такий, що ґрунтується на припущеннях висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь банку заборгованості у визначеному розмірі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов