Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 705/2437/16-ц

провадження № 61-31096св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вінніченка Б. Б., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400 000 грн, про що відповідачка склала розписку. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язалась повернути вказані кошти у строк не пізніше, ніж 31 грудня 2014 року.

Грошові кошти відповідач не повернула.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 749 759 грн, що в еквіваленті 28 570 доларів США, відсотки в сумі 192 438,26 грн від суми позики, три відсотки річних у сумі 27 484,32 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 20 жовтня 2014 року у розмірі 400 000 грн, проценти за договором позики за чотирнадцять місяців, з 20 жовтня 2014 року до 20 грудня 2015 року, у розмірі 107 484,93 грн та три відсотки річних за час прострочення повернення суми позики з 01 січня 2015 року до 21 березня 2016 року у розмірі 14 630,14 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується розпискою. Висновок експерта у справі № 705/1810/15-ц за участю тих самих сторін є недопустимим доказом у цій справі на підставі частини першої статті 59 ЦПК України 2004 року. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми статей 625, 1047-1049 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задоволено, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не підписувала розписку від 20 жовтня 2014 року, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року, проведеної у справі № 705/1810/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який за клопотанням позивача було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд вважав, що висновок експерта, проведений у справі між тими самими сторонами, з тих самих підстав, і з того самого предмета, є письмовим і допустимим доказом у справі.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 усупереч положенням статті 74 ЦПК України 2004 року не було повідомлено про місце та час судового розгляду справи в Апеляційному суді Черкаської області, не було вчасно направлено копію апеляційної скарги, що унеможливило забезпечення участі сторони у розгляді справи та подання усних і письмових заперечень на апеляційну скаргу. Апеляційним судом проігноровано письмову форму договору позики, підписаного саме ОСОБА_2 . Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику. Проігнорувавши вимоги частини першої статті 59 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд взяв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи, виконаної з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у жовтні 2017 року, ОСОБА_2 заперечує проти доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Вказує, що касаційна скарга не містить підстав для скасування рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року. Судом обґрунтовано враховано те, що текст розписки надруковано за допомогою технічного засобу, а підпис в ній виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року і витребувано із Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року цивільну справу № 705/2437/16-ц.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року цивільну справу № 705/2437/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 705/2437/16-ц призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що 20 жовтня 2014 року від імені ОСОБА_2 була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 400 000 грн і зобов`язувалася повернути вказані грошові кошти до 31 грудня 2014 року. Розписка складена друкованим шрифтом і підписана.

У березні 2015 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за вказаною розпискою (справа № 705/1810/15-ц).

У справі № 705/1810/15-ц була проведена почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 у борговій розписці від її імені від 20 жовтня 2014 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням будови та ознак в зразках її підписів.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 грудня 2015 року у справі № 705/1810/15-ц позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного не відповідає.

Договір позики - це договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , і виходив з того, що підпис у розписці виконаний не відповідачкою, а тому правові підстави для стягнення грошових коштів з неї відсутні.

Такого висновку апеляційний суд дійшов на підставі висновку експерта за наслідками проведення судової почеркознавчої експертизи у справі № 705/1810/15-ц.

На думку колегії суддів, такий висновок апеляційного суду є помилковим, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_2 не підписувала розписку, що спростовує доводи позивача про отримання відповідачкою грошових коштів.

На підтвердження вказаних обставин він посилався на висновок судової почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року, якою встановлено, що підпис відповідачки в розписці виконаний не нею.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі, в першу чергу, підлягала встановленню обставина щодо того, чи підписувала відповідачка розписку, оскільки без встановлення цих обставин рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Беручи до уваги висновок почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що розгляд справи по суті, у якій було призначено проведення вказаної експертизи, не було закінчено, оскільки позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за його ж заявою.

Особливість призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, зокрема, полягає у необхідності надання експериментальних зразків почерку та підписів.

Суддя, який призначає дослідження, повинен особисто керувати процесом відбирання експериментального порівняльного матеріалу, що гарантує достовірність і доброякісність останнього.

З цією метою для надання допомоги у відборі зразків судом може бути залучено спеціаліста. При підготовці до відбору експериментальних зразків слід визначити: мету відбору; умови відбору; характер необхідних зразків; обсяг відібраних зразків; матеріал письма, вид приладу письма.

Якщо текст, що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, то треба, за можливості, надати вільні, умовно-вільні й експериментальні зразки аналогічного характеру.

При відборі експериментальних зразків переписування з тексту, який досліджується, неприпустиме.

Вважаючи висновок почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2015 року допустимим доказом у цій справі, апеляційний суд не обґрунтував належним чином мотивів такого рішення.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Для встановлення обставин щодо того, чи підписувала відповідачка розписку, апеляційний суд на виконання вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року мав роз`яснити сторонам право звернутися до суду з клопотанням про призначення у цій справі експертизи відповідно до положень статті 143 ЦПК України 2004 року.

Тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення почеркознавчої експертизи суд міг вирішувати питання про доведеність чи недоведеність вимог позову.

З огляду на те, що апеляційним судом під час вирішення питання про наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем не виконані вимоги, передбачені процесуальним законодавством України щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, рішення апеляційного суду не є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі статті 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно роз`яснити учасникам процесу їх право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та у випадку подання відповідного клопотання призначити у справі почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої або в разі відмови від її проведення розглянути заявлені позивачем вимоги відповідно до норм чинного законодавства України.

Також на виконання вимог процесуального законодавства України суду необхідно забезпечити належне та завчасне повідомлення сторін про місце та час судового розгляду справи в Апеляційному суді Черкаської області з метою реалізації їхнього права на участь у розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк