Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участі секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до першого відповідача - Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області та другого відповідача - Управління освіти Ужгородської міської ради, про стягнення з Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до першого відповідача - Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області та другого відповідача - Управління освіти Ужгородської міської ради, про стягнення з Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за якою просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 05.09.2017 по 05.12.2018 року, в сумі 84 846, 68 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до записів в трудовій книжці, 01.09.1990 року позивач був прийнятий на роботу вихователем Ужгородської ЗОШ № 13, в подальшому 01.09.1998 року був переведений на посаду вчителя фізики даного навчального закладу.

Відповідно до наказу Управління освіти Ужгородської міської ради від 28.08.2017 року № 517-к , його було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію з 04.09.2017 року, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Однак, станом на момент звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, у зв`язку з чим він звертатися з позовом до суду.

Так, відповідно до п. 8.5 Колективного договору Ужгородської Загальноосвітньої школи 1-11 ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області визначено обов`язок адміністрації школи - при виході працівника на пенсію виплачувати йому одноразову допомогу у розмірі одного посадового окладу з фонду економії заробітної плати навчального закладу

Посадовий оклад, згідно листа Управління освіти від 06.07.2018 року № 202/01-5 станом на 04.09.2018 року - на день звільнення складав 4 259,20 грн.

Дана одноразова вихідна допомога позивачу не виплачена в день звільнення, та не виплачена і на момент подачі позовної заяви.

Крім того, як зазначає позивач, йому не виплачено заробітну плату за 4 робочих дні вересня 2017 року, що підтверджується Довідкою про доходи № 192 від 07.05.2018 року, що складає 978, 08 грн. (244, 53 грн. (середньоденна заробітна плата) х 4 дні).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не проведено повного розрахунку станом на 05.12.2018 року, у відповідності до статей 116, 117 КЗпП, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 05.09.2017 по 05.12.2018 року, в розмірі 84 846,68 гривень, 978,08 заробітної плати за період з 31.08.2017 року по 04.09.2017 року та суму одноразової вихідної допомоги в розмірі 4259,20 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник другого відповідача Управління освіти Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, подав до суду заяву, про можливість розгляду справи за його відсутності, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, представником другого відповідача було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.09.1990 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу вихователем Ужгородської ЗОШ № 13, в подальшому 01.09.1998 року був переведений на посаду вчителя фізики даного навчального закладу, що підтверджується копією з трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до наказу Управління освіти Ужгородської міської ради від 28.08.2017 року № 517-к , його було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію з 04.09.2017 року, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Пунктом 8.5 Колективного договору Ужгородської Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області визначено обов`язок адміністрації школи - при виході працівника на пенсію виплачувати йому одноразову допомогу у розмірі одного посадового окладу з фонду економії заробітної плати навчального закладу.

Згідно відомості Управління освіти на виплату грошей № 249 за липень 2018 року, ОСОБА_1 отримав вказану виплату у розмірі 3 428,65 гривень, 24 липня 2018 року, тому в заяві позивача від 07 листопада 2019 року ним не ставиться вимога про стягнення з Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області одноразової вихідної допомоги в розмірі 4 259,20 гривень, так як така була виплачена йому в ході розгляду справи.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116,117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено трьохмісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як установлено судом, підставою для подачі позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було невиплата працівникові заробітної плати з 31.08.2017 року по 04.09.2017 року, несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як встановлено судом, згідно актів, від 01.09.2017 року та 04.09.2017 року, складених комісією у складі директора Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області Вароді Д.Й., вчителя початкових класів ОСОБА_2 , та секретаря школи ОСОБА_3 , вчитель фізики ОСОБА_1 не вийшов на роботу 01 вересня 2017 року та 04 вересня 2017 року, та на дзвінки директора школи не відповідав.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 визначає прогул як відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таке визначення узгоджується і з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпПУ, де зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В свою чергу, відповідно до ст. 94 КЗпП заробітна плата Ї це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, за період прогулу заробітна плата працівнику не нараховується.

В свою чергу, позивачем акти, складені комісією Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області від 01.09.2017 року та 04.09.2017 року, про його відсутність на роботі не оскаржені, натомість позивачем до позовної заяви додано акти, складені вчителем французької мови Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області ОСОБА_4 , вчителем української мови ОСОБА_5 та вчителем трудового навчання ОСОБА_6 , про перебування ОСОБА_1 на роботі 01 вересня 2017 року та 04 вересня 2017 року, які складені 25 липня 2018 року.

У зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено підстав та порядку складання вказаного акту, та те що саме він може підтвердити, та враховуючи що вказаний акт складено 25 липня 2018 року, тобто майже через одинадцять місяців, після настання самої події, судом зазначений доказ до уваги не приймається.

Посилання відповідача на те, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих позивачу Пенсійним Фондом України, до його трудового стажу зарахована 4 дні вересня 2017 року, не може бути підставою для зарахування йому нарахування заробітної плати, так як у графі «сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок (грн.)» проставлено значення 0, тобто позивачу заробітна плата чи будь-які інші нарахування за вересень 2017 року відповідачем не нараховувалися, але вони перебували у трудових відносинах, так як згідно наказу Управління освіти Ужгородської міської ради від 28.08.2017 року № 517-к, ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію саме з 04.09.2017 року, та даний наказ в судовому порядку не ос порений.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивачем не доказано факт перебування на робочому місці 01 та 04 вересня 2017 року, та відповідно наявності підстав для нарахування та виплати йому заробітної плати за вказаний період, виплату йому одноразової вихідної допомоги в розмірі 4 259,20 гривень, яка була виплачена йому в ході розгляду справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 4, 40, 94, 115-117, 232, 233, 238 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 267, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до першого відповідача - Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області та другого відповідача - Управління освіти Ужгородської міської ради, про стягнення з Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 13 Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11 листопада 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області В.І. Бедьо