г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4014/19
Номер провадження 2/213/1931/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Гукової Л.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 .

представника відповідача - Гурської О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 листопада 1998 року, батько позивача - водій гірничотранспортного цеху

ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач, під час виконання своїх трудових обов`язків на території гірничотранспортного цеху зазначеного підприємства, внаслідок нещасного випадку - помер.

Смерть батька позивача настала під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

В ході розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком, комісія встановила, що водій автомобіля Бєлаз №73 ОСОБА_5 , виїхавши з кар`єру, поставив автомобіль на території гірничотранспортного цеху в безпосередній близькості від фазного проводу повітряної лінії електропередачі 6кВ (надалі ЛЕП-6кВ) "ІІ Северная", частина одного з прольотів якої на 2 метри заходила на територію цеху. Під час дощу, поривами вітру, фазний провід ЛЕП був кинутий на край кузова автомобіля, в результаті чого він опинився під напругою. У момент передачі ключів водієм ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , через їх тіла виникло замикання фази 6кВ на землю, що призвело до смертельного травмування.

Також, комісією було встановлено, що в 1992 році виконано реконструкцію ЛЕП-бкВ "II Сєвєрная" за проектом технічного відділу рудоуправління, затвердженого головним інженером комбінату без узгодження з керівництвом гірничотранспортного цеху і головним енергетиком рудоуправління. Згідно з актом кордонів обслуговування електроустановок, контроль за станом і ремонт ЛЕП-6кВ "II Северная" повинні виконуватися працівниками енергослужби гудоуправління. Однак при перевірці технічного стану ЛЕП-6кВ "II Сєвєрная" в липні 1998 року, неполадки в стані ЛЕП-6кВ "II Сєвєрная" не були виявлені та усунені.

Зазначені факти підтверджуються актом Форми Н-1 №19 «Про нещасний випадок» від 30 листопада 1998 року, відповідно до якого нещасний випадок, в результаті якого загинув батько позивача, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача.

Станом на сьогоднішній день, вищезазначений акт, особами, що допустили порушення законодавства з охорони праці, не оскаржені, що в свою чергу лише підтверджує вину відповідача і заподіянні шкоди загиблому працівнику.

Зазначає, що смерть батька позивача настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівниками відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Внаслідок втрати рідного батька позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: найбільших моральних страждань та переживань позивач переніс у день смерті батька. Позивач втратив свого батька, якого, він сильно любив та поважав. Дізнавшись про смерть батька, позивач зазнав сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька, нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, він постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого його лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно переслідують його. Позивач позбавлений батьківського піклування, турботи та любові рідного батька. На час настання нещасного випадку, позивачу було всього 11 років. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана смертю батька, внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 834 600,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що в перод з 23 червня 1993 року по 11 липня 2001 року існувала спеціальна норма про відшкодування власником підприємства шкоди, заподіяної працівникові, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідачем сім`ї потерпілого ОСОБА_3 було проведено нарахування та виплату одноразової допомоги, яка становить 21 489,60 грн та 4 297,20 грн на дитину.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, значно перевищує розмір, який встановлений спеціальною нормою та діяв в той час, коли у позивача виникло право на її відшкодування.

Крім того зазначає, що при відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановити винні дії, зокрема відповідача, та вказує, що нещасний випадок з батьком позивача стався у наслідок непереробної сили, у зв`язку з чим покладати провину лише на ПАТ «ПІВДГЗК» є безпідставним. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Вислухав представників сторін, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.18).

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.21).

Відповідно до Акту №19 про нещасний випадок від 30 листопада 1998 року, 16 листопада 1998 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, де потерпілим є батько позивача ОСОБА_3 , який працював водієм автомобіля БЕЛАЗ, внаслідок якого останій помер. Причиною нещасного випадку зазначено мовою оригіналу:

1. Устройство ЛЭП-6кВ на территории горнотранспортного цеха с параметрами нарушающими требования технической эксплуатации без принятии мер по соблюдению охранной зоны. Нарушение п.4.6 "Правил безопасности при эксплуатации электрооборудования и электросетей на открытых горных работах" и п.31 Приложения Э3. "правил охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В". 2. Низкая производственная дисциплина среди должностных лиц рудоуправления, горнотранспортного цеха и энергослужбы комбината. Нарушение п.7.2 "Положения о СУОТ на ЮГОКе". Лица, которые допустили нарушения законодательных актов по охране труда: энергетик карьера по сетям и подстанциям горного участка по ремонту электрооборудования в карьере ОСОБА_6 , главный энергетик рудоуправления ОСОБА_7 ., начальник горнотранспортного цеха ОСОБА_8 , главный энергетик комбината ОСОБА_9 (а.с.10-17).

Відповідно до довідки відповідача родині загиблого ОСОБА_3 та його дитині була виплачена матеріальна допомога (а.с.36).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія законута іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно достатті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди позивачу мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду навищезазначені вимоги в указаній справі повиннізастосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Статтею 450 ЦК УРСР передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (ч.2 статті 153 КЗпП України).

Враховуючи зазначені положення законів відповідач мав створити батьку позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілого був би неможливим.

Бездіяльність відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні та нешкідливі умови праці, призвели до смерті батька позивача, внаслідок чого відбулась втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.

Таким чином, відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він втратив батька будучи малолітньою дитиною, залишився без його піклування та підтримки, батьківської любові і поради. Факт смерті батька позивача беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_2 відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже суд вважає, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з батьком позивача, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивача, те, що ці страждання у нього довічні, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та неможливість повернути до життя рідну людину, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили. Також суд враховує, що причинами нещасного випадку визначено зокрема, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, що встановлено актом №19 форми Н-1 «Про нещасний випадок», який складено 30 листопада 1998 року, який не оспорило підприємство відповідача.

Відповідач як підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, має відповідати за шкоду, задану смертю працівника.

А тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Суд вважає суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначеної позивачем в розмірі 834 600,00 грн завищеною та не доведеною. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 200000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку зі смертю батька. У задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі

2 000,00 грн.

На підставі ст.ст. 440-1, 450 ЦК УРСР, ст. 153 КЗпП України, ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону праці" , керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 79-81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення - 19 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Алексєєв