ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/89/19

Провадження № 22-ц/790/4695/18

01 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2019 року (суддя Калмикова Л.К.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат,-

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17 жовтня 2009 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ним надано позику у розмірі 360720,00 грн., що в еквіваленті складало 30060,00 євро по курсу 12,00 грн. за 1 євро, а позичальники повинні повернути надану їм позику частками згідно графіку, встановленого договором. У зв`язку з невиконанням позичальниками умов договору, неповерненням належних йому грошових коштів він звертався до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року у справі № 2-2866/2010 подану ним позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на його користь 311580,00 грн. - суму боргу за договором позики, 1820,00 грн. - судові витрати, а всього 313400,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення суду Дергачівським районним судом Харківської області позивачу видано виконавчий лист у справі № 2010/550/2011, який направлено до державної виконавчої служби.

Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 54785479, однак рішення суду до теперішнього часу не виконано, грошові кошти не повернуто, що підтверджується листом старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко К.В. від 12 жовтня 2018 року.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Таким чином, частина ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню з останньої на його користь складає 155 790,00 грн. в якості суми боргу та 910,00 грн. судових витрат.

Зважаючи на тривале невиконання рішення суду, ним понесено матеріальні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь три проценти річних в розмірі 30 016, 00 грн, інфляційні витрати - 238 888, 38 грн. за договором позики.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач в судове засідання не з`явилась.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 30 016, 00 грн, інфляційні витрати-238 888, 38 грн., а всього 268 904,38 грн. за договором позики.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності.

Правом на надання відзиву сторони по позивач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання за договором позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за договором позики не повернуто, тому позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд вважав, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 26.09.2017 року.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону.

Встановлено, що 17 жовтня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надано позику позичальникам у розмірі 360 720,00 грн., що в еквіваленті складало 30 060,00 євро по курсу 12,00 гривень за 1 євро, а позичальники повинні були повернути надану їм позику частками згідно графіку, встановленого договором.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на його користь 311580,00 грн. - суму боргу за договором позики, 1820,00 грн. - судові витрати, а всього 313400,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 15.11.2017 року.

Таким чином, частина ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню з останньої на користь позивача складає 155 790,00 грн. - сума боргу та 910,00 грн. - судові витрати.

До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання з приводу повернення запозичених коштів не виконала.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення заборгованості за договором позики Дергачівського районного суду Харківської області винесено 10 липня 2012 року.

Із зазначеними вище позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду 22 грудня 2018 року.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період із 22 грудня 2015 року по 19 грудня 2018 року. В іншій частині позову слід відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Розраховуючи суму інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний період, колегія суддів виходить із наступного.

Розмір грошового зобов`язання, яке не було виконано відповідачем становить 155790 грн. (311580 грн./2)

Період прострочення з 22 грудня 2015 року по 19 грудня 2018 року.

Кількість днів прострочення 1093.

3% річних з простроченої суми ОСОБА_2 становить:

155 790, 00 грн. х 3% річних/365 днів х 1093днів = 13995 грн.

Сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат за період з 22 грудня 2015 року по 19 грудня 2018 року складає 218212,02 грн.

Сума інфляційних втрат62422.02 грн. (218212,02 - 155790).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано звернення відповідача до посадових осіб Міжрайонного ВДВС в Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області стосовно причин невиконання рішення суду, на висновки суду не впливають, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження погашення нею боргу, стягнутого судовим рішенням.

Згідно приписів ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги правову природу нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та не застосував строки позовної давності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2019 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 13995, 00 грн., інфляційні витрати- 62422,02 грн., а всього 76417,02 грн. за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 764,17 грн.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.11.2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко