ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1062/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 , представника відповідача

Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Братасюком В.М. у цивільній справі № 607/21427/19,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції Тернопільської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що постановою Управління патрульної поліції Тернопільської області його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення. В подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року дана постанова була скасована. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому було завдано моральних страждань, які полягають у хвилюваннях, пов`язаних із втратою ділової репутації колишнього працівника ОВС, втратою поваги з боку сусідів, зміною звичного способу життя й необхідністю докладання певних зусиль для налагодження контактів з колегами та знайомими, відновлення ділової репутації, що негативно відобразилось на його самопочутті й стані здоров`я. Компенсацію заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 100 000 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Тернопільської області відмовлено з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, постановленою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Також, просить в порядку п. 10 ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу відносно судді ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що його вимога у позовній заяві має правовий характер і врегульована нормами матеріального права, яка підпадає під цивільну юрисдикцію.

Звертає увагу, що іншою ухвалою цього ж суду від 11 вересня 2019 року, відкрито провадження в справі за його позовом до Державної казначейської служби України з зазначенням, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, її належить розглядати у порядку цивільного судочинства, справа підсудна Тернопільському міськрайонному суду.

На думку апелянта, суддя Братасюк В.М. протиправно захищає відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області, створюючи для нього, як позивача, надумані обмеження та перешкоди в розгляді його заяви, безпідставно зазначивши, що вказаний ним у позовній заяві , що належить відповідачу, надає суду правомірну підставу для відмови у відкритті провадження.

Зазначає, що Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції і вказаний у його позовній заяві є вірним, який також стосується Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.

У своєму відзиві Департамент патрульної поліції в Тернопільській області відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою, а ухвалу суду - винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вказує, що Управління патрульної поліції в Тернопільській області не є юридичною особою та не наділене цивільною процесуальною правосуб`єктністю, а тому не може бути відповідачем у цивільному процесі. Зазначений позивачем у заяві належить не Упралінню патрульної поліції в Тернопільській області, а Департаменту патрульної поліції.

З урахуванням того, що позивачем не було подано клопотання про заміну неналежного відповідача в справі, вважає вірним застосування судом норм права, що регулюють питання відмови у відкритті провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р. апеляційної скарги не визнала з мотивів, наведених у письмовому відзиві; просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення завданої моральної шкоди з зазначенням, що її належить розглядати у порядку цивільного судочинства (а.с. 24).

Іншою ухвалою від 11 вересня 2019 року у відкритті провадження в частині вимог позивача до Управління патрульної поліції в Тернопільській області відмовлено з підстав, що така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 22).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних нтересів.

За ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, вимоги до позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України.

У відповідності до п. 2 ч. 3 цієї статті позовна заява повинна містити, в тому числі, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по-батькові для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його заявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно вимог ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК).

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позолвна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Управління патрульної поліції в Тернопільській області не є юридичною особою, в зв`язку з чим не наділене здатністю мати цивільні права та обов`язки сторони, а зазначений позивачем відповідача належить Департаменту патрульної поліції.

З таким висновком міськрайонного суду колегія суддів погодитися на може, оскільки він зроблений без урахування вимог процесуального закону (ст.ст.175, 185 ЦПК України), що підлягали застосуванню в даному випадку.

Так, встановивши, що позивачем зазначено одночасно як назву відповідача (Управління патрульної поліції в Тернопільській області), так і ідентифікаційний код відповідача (), який не належить даному відповідачу, а належить юридичній особі Департаменту патрульної поліції, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, безпідставно вважав, що позивачем ОСОБА_1 дотримано передбачених п. 2 ч. 3 ст. 175 вимог, що ставляться до позовної заяви, й не застосувавши передбачених процесуальним законом (ст. 185 ЦПК України) наслідків для поданої без додержання вимог, викладених у статті 175 позовної заяви, дійшов передчасного висновку для відмови у відкритті провадження в частині вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області з кодом , обравши самостійно відповідачем Управління, яке не є юридичною особою, а не юридичну особу, код ЄДРПОУ якої зазначено позивачем у його заяві й фактично належить Департаменту патрульної поліції та позбавивши позивача права на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що при постановленні ухвали судом порушено норми процесуального закону, які призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів приходить до висновку, що дана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Що стосується вимоги апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали відносно судді ОСОБА_2 , то колегія суддів звертає увагу позивача на те, що постановлення окремої ухвали відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду вищої інстанції й з урахуванням того, що не кожне порушення судом нижчої інстанції норм процесуального права зумовлює постановлення судом вищої інстанції окремої ухвали колегія суддів не вбачає достатніх підстав, передбачених п. 10 ст. 262 ЦПК України для постановлення окремої ухвали в даному випадку.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 12 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи