Справа № 442/6384/18
Номер провадження 2/438/237/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Якима І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання не чинити перешкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у навчанні неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 16.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20 березня 2008 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 . В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають з ним та дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 навчається у 4-Д класі, а ОСОБА_6 , у 3-Г класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16.

Позивач часто перебуває за кордоном на роботі, в цей період відповідачка неодноразово, без його згоди, забирає дітей з навчального закладу і переводить їх до іншого навчального закладу м. Борислава та змінює їх адресу проживання. Позивач, як батько дітей бере активну участь у їх вихованні, навчанні, повністю утримує їх, забезпечує всім необхідним одягом, ліками, харчуванням. До теперішнього часу не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Зараз проживають за адресою: АДРЕСА_1 , але в позивача є підстави вважати, що коли він поїде знову на роботу, відповідачка вже вкотре почне забирати дітей зі школи, з місця проживання, таким чином травмувати їх.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки його робота є помісячно, коли перебуває вдома, то вільний протягом дня, має час відводити дітей до школи, займатися дітьми, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання та житловий будинок, у який хоче вселити дітей, не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання, є невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання. У їхній орендованій квартирі створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. В цій квартирі також обладнана кімната для дітей, щоб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 могли мати здоровий сон, навчатися, гратися.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив, в якому вказано, що 20 березня 2008 року між нею і відповідачем ОСОБА_1 був укладений шлюб. В шлюбі народилось двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею та позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Діти навчаються в Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ степенів, що не заперечується позивачем у справі.

Таким чином, на день пред`явлення позову відсутній спір щодо місця проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 та щодо навчання в Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ степенів.

У 2016 році між нею та її чоловіком ОСОБА_1 виникали непорозуміння щодо її роботи. Ці непорозуміння завершувалися сварками та навіть бійкою; ОСОБА_1 . кожен ранок в присутності дітей бив відповідача. Через таке відношення відповідач змушена була фактично втекти від цих побоїв, забравши дітей за місцем реєстрації дітей в АДРЕСА_2 . Тоді ж подала позов до Бориславського міського суду Львівської області про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. ОСОБА_1 приїжджав в м. Борислав, просив забрати заяви, обіцяв, що таке більше не повториться. Позов про стягнення аліментів вона залишила без розгляду, а позовну заяву про розірвання шлюбу просила повернути без розгляду. Після цього, з дітьми повернулися на місце проживання в м. Дрогобич. Певний час, але недовго, таких конфліктів не було. 25 червня 2018 року ОСОБА_1 знову побив її, зламав ніс. У поліції було відкрито кримінальне провадження № 0001380, і на прохання чоловіка вона подала заяву, що претензій до нього не має, кримінальне провадження було закрите. Тоді знову забрала дітей і перейшла жити в АДРЕСА_2 за місцем її та дітей реєстрації. Але ще до початку навчального року з дітьми повернулася на проживання в АДРЕСА_1 , і діти відвідують Дрогобицьку спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів.

Коштів на утримання сім`ї ОСОБА_1 не дає, продукти харчування відповідач купляє за свої кошти.

Судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 27 липня 2018 року (справа № 438/763/18) стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно з 05 липня 2018 року і до досягнення повноліття. За весь період ОСОБА_1 сплачено аліменти на обох дітей лише 3000 гривень. За підрахунками заборгованість складає 4776 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задоволити.

Відповідач у справі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування Яким І.С. у судовому засіданні зазначив, що відсутній предмет спору. Сім`я ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Діти відвідують місцевий ліцей №16 ім.Ю.Дрогобича.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.03.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 про шлюб, що було видане відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, зроблено відповідний актовий запис за № 109.

Сторони є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2008 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 447, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 січня 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 41.

Малолітні діти проживають разом з позивачем та відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 навчається у 4-Д класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16, що підтверджується довідкою № 0-73 від 06.09.2018 року. ОСОБА_6 навчається у 3-Г класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16, що підтверджується довідкою № 0-72 від 06.09.2018 року.

Судом також встановлено, що сторони проживають за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до договору оренди квартири від 01 червня 2018 року, укладеного з власником житла ОСОБА_11 та позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи перебувають батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно з актом обстеження умов проживання б/н, складеним службою у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, встановлено, що за місцем фактичного проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 сторонами у справі створені всі належні умови для життя дітей (а.с.78).

Таким чином, суд, вирішуючи спір, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дітей, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено наявності спору між батьками щодо місця проживання дітей, вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній, підстав для судового захисту прав дітей шляхом визначення їхнього місця проживання з батьком та матір`ю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати у розмірі 704 гривень 80 копійок у виді судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання не чинити перешкоди - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш