Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3069/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Скітневської О.М.

з секретарем Левківською В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Овручі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Прилуки Овруцького району Житомирської області, звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 20650,58грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 серпня 2002 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис №10. 31 жовтня 2018 року рішенням Овруцького районного суду Житомирської області у цивільній справі №286/3230/18 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач створила нову сім`ю та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Під час шлюбу, а саме 16.02.2018 ним в інтересах сім`ї в ТВБВ №1000503 філії Житомирського облуправління АТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №49803205 та взято кредит для погашення кредиту раніше взятого відповідачкою, а решта для благоустрою квартири АДРЕСА_3 , в якій він на той час проживав однією сім`єю з відповідачкою. Після розірвання шлюбу він покинув сім`ю та все майно. Проте продовжував виплачувати кредит до 07.05.2019.

Згідно довідки про рух коштів по картковому рахунку за кредитним договором ним в кредит було взято 30000 грн. на строк 60 місяців. Відсоткова ставка за кредитним договором становила 56% річних. Кредит він сплачував вчасно та достроково його повністю погасив 03.05.2019. За весь період користування кредитом ним було сплачено відсотки сумі 18025,87грн. Всього по кредиту ним було сплачено 48025,87 грн.

До 01.07.2018 ним було сплачено тіло кредита в розмірі 2000 грн. та відсотки в розмірі 4724,71грн., а всього 6724,71 грн. тобто, ним самостійно було сплачено грошові кошти по кредиту в сумі 41341,16грн. ( 48025,87грн. 4724,71грн.), які підлягають поділу між сторонами.

В добровільному порядку відповідач сплачувати кошти відмовилася. Таким чином при поділі боргів подружжя відповідач - ОСОБА_2 повинна компенсувати йому 1/2 частину боргу сім`ї за кредитним договором, який було ним сплачено самостійно після припинення шлюбних відносин та який складає 20650,58грн. (41301,16:2 ) грн.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 09.10.2019 було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки поділ майна між нею та позивачем вже відбувся, про існування кредиту їй відомо не було, згоди на укладання договору кредиту вона не давала, позивач не надав суду належних доказів самого факту укладання договору кредиту, а також того, що вказаний договір був укладений в інтересах сім`ї, і що гроші, отримані за вказаним договором, були використані в інтересах сім`ї.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 серпня 2002 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31.10.2018 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8).

Згідно з довідкою № 795 від 20.08.2019, виданої ТВБВ № 10005/03 філії-Житомирського облуправління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 В.М. мав зобов`язання за Кредитним договором № 49803205 від 16.02.2018 на споживчі потреби за продуктом «КЕШ кредит» в сумі 30 000 грн. на строк 60 місяців. Кредит проплачувався вчасно та був достроково повністю погашений 03.05.2019. За весь період користування кредитом клієнт сплатив відсотки в сумі 18025,87грн., до 01.07.2018 клієнтом було сплачено тіло кредиту в розмірі 2000грн. та відсотки в розмірі 4724,71грн. (а.с.9).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Крім того, відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

Позивачем надано довідку АТ "Державний ощадний банк України" про те, що він дійсно мав зобов`язання за кредитним договором, які повністю погасив 03.05.2019 року. Доказів того, яке саме майно чи які послуги по благоустрою житла було придбано за кошти, отримані за кредитним договором суду не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не заявляв вимог до ОСОБА_2 в порядку ст.71 СК України та ст. 365 ЦК України про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації.

Спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 СК України, може бути лише майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти, вже витрачені на придбання майна та погашення кредиту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 643/4589/15-ц суд вказав, що позивач вправі вимагати стягнення із відповідача 1/2 частини вартості спірного майна, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину боргу за кредитним договором в сумі 20650,58 грн в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та сімейного законодавства України, і тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі статей 60, 61, 65, 68, 71 СК України, ст. 365 ЦК України, керуючись статтями 7, 10, 76, 81, 133, 141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Прилуки Овруцького району Житомирської області, до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про поділ майна подружжя - відмовити.

Судовий збір покладається на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Скітневська