Справа №949/1549/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого Оборонової І.В.,

за участі секретаря Волкодав А.А.,

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її постійного спільного проживання без реєстрації із її рідним братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після його смерті.

Свою заяву обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. На час відкриття спадщини заявник проживала разом із спадкодавцем, але не була зареєстрована за адресою його місця проживання. Під час звернення до нотаріальної контори, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона проживала із спадкодавцем без реєстрації. Встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, заявнику необхідно для оформлення документів для прийняття спадщини.

В судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задоволити.

Від заінтересованої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву просить задоволити.

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що заявник до дня смерті свого брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом із ним у його будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 з ним спільне господарство, забезпечувала його усім необхідним, оскільки він хворів і потребував сторонньої допомоги, а тому близько десяти років ОСОБА_1 доглядала його аж до дня смерті та поховала.

Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 червня 2018 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Заявник ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , про що свідчать копії свідоцтв про народження заявника серії НОМЕР_2 від 28.02.1965 року (а.с.5) та спадкодавця ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 24.03.1971 року (а.с.7), а також копія свідоцтва про укладення шлюбу заявника серії НОМЕР_4 від 06 червня 1981 року, після укладення якого у заявника було змінено прізвище з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 " (а.с.6).

Згідно довідки №02-19/704 від 11 жовтня 2019 року, виданої Туменською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, померлий ОСОБА_3 з 06 травня 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним з 09 червня 2008 року по 21 червня 2018 року без реєстрації проживала його сестра ОСОБА_1 (а.с.11).

Як вбачається із довідки №462/01-09 від 11 жовтня 2019 року, виданої приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Таборовцем М.І., згідно Витягу із Спадкового реєстру №57890892 від 11 жовтня 2019 року, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не видавалось, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.9, 10)

Відповідно до положень статей1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з підпунктами 4, 10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту для заявника має юридичне значення, що встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем ОСОБА_1 отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті свого брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійного проживала разом з ним без реєстрації.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного спільного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із її рідним братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після його смерті.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду І.В. Оборонова