Номер провадження: 22-ц/813/6710/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2018 року прАТ «СК «Уніка» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 лютого 2017 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено договір АК/2705201 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль Hyundai Santa Fe державний номерний знак НОМЕР_1 .

05 червня 2017 року на 770 км 500 м а/ш М-06 «Київ-Чоп» відповідач, керуючи забезпеченим транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого під час руху в його автомобілі від`єдналось колесо, яке в подальшому пошкодило транспортний засіб ВАЗ 211440 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою УПП у м. Ужгород, Мукачево №429841 від 28 липня 2017 року та постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року у справі №521/11215/17.

На підставі вищезазначених документів, заяви ОСОБА_2 про виплату матеріального збитку від 29.08.2017р., звіту №17106 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 серпня 2017 року, акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00226841 від 28 серпня 2017 року та страхового акту №00226841 від 14 вересня 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 170 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №039501 від 21 вересня 2017 року.

У зв`язку з вищевикладеним та приймаючи до уваги те, що визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, ПАТ «СК «Уніка», після виплати страхового відшкодування, набуває права зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування 18 170 гривень. Добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 13 листопада 2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування -

це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно якоі страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-ІV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено договір АК/2705201 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 6).

Транспортний засіб марки Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_1 , що визнається сторонами у справі.

05 червня 2017 року на 770 км + 500 м автошляху М-06 «Київ-Чоп» у Мукачівському районі Закарпатської області ОСОБА_1 , керуючи забезпеченим транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний реєстрацій номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого під час руху в його автомобілі від`єдналось колесо, яке в подальшому пошкодило транспортний засіб ВАЗ 211440, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (а. с. 7).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу (а. с. 8).

На підставі заяви ОСОБА_2 про виплату матеріального збитку від 29 серпня 2017 року, звіту №17106 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 серпня 2017 року, акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00226841 від 28 серпня 2017 року та страхового акту №00226841 від 14 вересня 2017 року ПАТ «СК «УНІКА» виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 170 грн., що підтверджується платіжним дорученням №039501 від 21 вересня 2017 року (а. с. 9 - 12, 22 - 24).

ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 06 вересня 2002 року (а. с. 54).

У разі, якщо особа яка має право на зазначену пільгу цим правом скористалась та не уклала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з певним страховиком, то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є така особа, проводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом №1961.

Якщо особа, яка має право на зазначену пільгу, цим правом не скористалась та добровільно за власним бажанням звернулась до страховика та уклала з ним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є така особа, проводить страховик, з яким такий поліс укладено, у порядку, визначеному Законом №1961.

Після укладання зазначеного полісу АК/2705201 страховик (ПАТ «Страхова компанія «Уніка») та страхувальник ( ОСОБА_1 ) набули певні права та обов`язки, передбачені Законом №1861, серед яких є право страховика на подання регресного позову до страхувальника, у тому числі й у відповідності до підпункту г) пункту 38.1.1. статті 38 Закону №1961, згідно до якого страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника забезпеченого транспортного засобу, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу під час ДТП, вчиненої з вини ОСОБА_1 , як особи, учасника бойових дій, який керував власним транспортним засобом, проводить МТСБУ у порядку визначеному зазначеним Законом. Але, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 добровільно уклав з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» страховий поліс (договір) АК/2705201 23.02.2017р., хоча на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від обов`язку укладення відповідного договору страхування звільнений, даний договір не оскаржувався, своєї дії не втратив, а таким чином являється обов`язковим до виконання усіма учасниками відповідних правовідносин, наявність відповідної пільги не звільняє осіб від виконання умов договору. Таким чином після укладення ОСОБА_1 страхового полісу, набув відповідної цивільно-правової відповідальності, оскільки у відповідності до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, учасник бойових дій, набуває лише права на укладення договору, обов`язку на укладення договору страхування на нього не покладено, скориставшись своїм право, ОСОБА_1 свідомо став учасником відповідних правовідносин та набув відповідних обов`язків, від яких був звільнений.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, відсутність правових підстав для покладення відповідальності за ДТП на страхувальника в порядку регресу.

Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 06 вересня 2002 року (а. с. 54).

Згідно пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

У пунктах 2.2, 2.3. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 у справі №1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що «страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом №1961.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом №1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт „г" пункту 41.1 статті 41 Закону №1961).

Отже, у встановлених Законом №1961 випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

У Законі №1961 передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.

Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону №1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих».

Аналізуючи зазначені норми права, Рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 у справі №1-6/2014, викладені вище обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що, оскільки відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у пункті 13.1 статті 13 вказаного Закону особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих, то у даному випадку відповідач ОСОБА_1 звільнений від відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, незважаючи на укладення ним договору АК/2705201 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що страховик, ПАТ «Страхова компанія «Уніка» відсутнє право регресної вимоги на відшкодування майнової шкоди, передбачене пунктом 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до відповідача ОСОБА_1 у даному випадку належним відповідачем у справі є МТСБУ й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України це право регресу не підлягає судовому захисту.

Тому, вимоги ПАТ «Страхова компанія «Уніка» є незаконними, необґрунтованими й не підлягають задоволенню.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про страхування», у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресувідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 13 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду : М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

А.І.Дрішлюк