Дата документу 05.11.2019 Справа № 554/2205/19
Провадження № 2/554/1349/2019
У Х В А Л А

іменем України

05 листопада 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19.09.2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.04.2011 року, а саме за тілом кредиту, відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду; а в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами - за безпідставністю.

18.09.2019 року представником відповідача адвокатом Ошекою О.А. до закінчення судових дебатів подано в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу та фактичних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, та 27.09.2019 року відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду поштою надіслано докази таких витрат у загальній сумі 55500,00 грн.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Ошека О.А. не з`явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд заяви, причини неявки суду невідомі.

АТ КБ «ПриватБанк» свого представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду судом повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

За вказаних обставин, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду, суд вважає за можливе розглянути заяву про розподіл судових витрат за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року(справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17).

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі (ч.4 ст.137 ЦПК України).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача по справі здійснював адвокат Ошека О.А. на підставі ордеру серія ПТ № 026344 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 28.03.2019 року (а.с.227 т.1, а.с.6 т.2).

На виконання вимог ст.134 ЦПК України стороною відповідача разом із відзивом на позовну заяву було надано орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесе на професійну правничу допомогу, а саме орієнтовно на суму 15000,00 грн. (а.с.113 т.1).

Згідно з ст.137 ЦПК України відповідачем також надано звіт адвоката Ошеки О.А., складений 19.09.2019 року по справі №554/2205/19 за договором про надання професійної правничої допомоги б/н від 28 березня 2019 року (далі - Договір), укладений з ОСОБА_1 (а.с.6-7 т.2), відповідно до якого розрахунок розміру гонорару становить 45500,00 грн. (45,5 годин 50 хвилин х 1000,00 грн.); рахунок на оплату від 19.09.2019 року, згідно з яким до сплати підлягає сума гонорару, передбаченого п.4 Договору від 28.03.2019 року та звіту адвоката від 19.09.2019 року, в розмірі 45500,00 грн., а також гонорар успіху згідно пунктів 5,6 Договору (оскільки у справі повністю відмовлено у задоволенні позову) та звіту адвоката від 19.09.2019 року у розмірі 10000,00 грн., а разом складає 55500,00 грн. (а.с.5 т.2).

Вказаний розмір гонорару був погоджений між Клієнтом та Адвокатом на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та відповідно до Договору про надання правової допомоги, згідно якого розмір гонорару у погодинній оплаті складає 1000,00 грн., крім того, клієнт зобов`язався сплатити адвокату додатково до передбаченого пунктом 4 цього Договору «гонорар успіху» у розмірі 10000,00 грн. за умови, що у задоволенні позову позивачу буде відмовлено повністю (зворотній бік а.с.6 т.2).

Здійснення оплати вказаних витрат, пов`язаних із розглядом справи, підтверджено копією квитанції № б/н від 19.09.2019 року на суму 20000,00 грн. (оплата за правничу допомогу адвоката за договором від 28.03.2019 року у справі №554/2205/19).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стороною відповідача виконані вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України та подано до закінчення судових дебатів заяву про понесені судові витрати (а.с.229 т.1) та докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.4, 8 т.2).

Отже, з матеріалів справи убачається, що відповідач просить стягнути з позивача 55000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

Слід відмітити, що відповідачем при поданні першої заяви по суті спору було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу лише в розмірі 15000 грн. (а.с.113 т.1)

Що стосується п.5 договору про надання правової допомоги, то його положення ставлять можливість отримання адвокатом виплат від відповідача у залежність від виникнення декількох обставин, які можуть виникнути у майбутньому (як зазначено в договорі «гонорар успіху»), а відтак, ці потенційні виплати не можна розцінювати як витрати на правничу допомогу у розумінні приписів ч.2 ст.137 ЦПК України.

Крім того, суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним розміру витрат на оплату послуг адвоката, визначеного умовами договору та актом наданих послуг, з огляду на таке.

При цьому, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 122545,83 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

Разом із тим, визначений загальний розмір гонорару був сплачений відповідачем ОСОБА_1 на користь адвоката Ошеки О.А. не в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції б/н від 19.09.2019 року на суму 20000,00 грн. (а.с.7 т.2).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 55000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги, що розмір наданої правової допомоги є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, разом із тим, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, тому суд вважає обґрунтованими вимоги щодо відшкодування за рахунок АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача понесених у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу за договором від 28.03.2019 року в розмірі 8000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви відповідача щодо визначення розміру судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 134, 17, 141, п.13 ч.1 ст. 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повна ухвала складена 08 листопада 2019 року.

Суддя Г.В. Андрієнко