Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 555/1330/15-ц

провадження № 61-10811св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

представник позивача - Прокопчук Руслан Євгенійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року у складі судді Мельничук Н. В. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк»,і ОСОБА_1 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 33 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,2 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2017 року.

Згідно з додатковою угодою від 04 квітня 2008 року № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 70 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,2 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 вересня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Крім того, 04 квітня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,0538 га з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_1 , а також розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, у жовтні 2011 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року у загальному розмірі 94 342,65 дол. США, який був задоволений рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2012 року, з урахуванням додаткового рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2012 року.

ПАТ «Ощадбанк» вказувало, що зазначене рішення суду боржниками не виконано, у зв`язку з чим станом на 11 серпня 2017 року залишається неповернутою заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року у загальному розмірі 100 865,81 дол. США та 2 801 324,84 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 70 000,00 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 19 372,56 дол. США, трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у розмірі 11 493,25 дол. США та пені у розмірі 2 801 324,84 грн.

На підставі вказаного ПАТ «Ощадбанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у загальному розмірі 100 865,81 дол. США та 2 801 324,84 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 , а саме - земельну ділянку площею 0,0538 га з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , а також розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, власником якого є ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що, пред`явивши у жовтні 2011 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Разом з тим, така вимога повинна бути пред`явлена протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Враховуючи, що з цим позовом до суду банк звернувся до суду у червні 2015 року, то позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем у справі, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 665/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за відсутності реального виконання позичальником свого зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє останнього від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і не позбавляє банк права на отримання процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів, передбачених кредитним договором, і трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом. З урахуванням вказаного іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 вересня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», і ОСОБА_1 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 33 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,2 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2017 року.

Згідно з додатковою угодою від 04 квітня 2008 року № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 70 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,2 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 вересня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Крім того, 04 квітня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,0538 га з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , а також розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у жовтні 2011 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 94 342,65 дол. США, який був задоволений рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2012 року, з урахуванням додаткового рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2012 року.

ПАТ «Ощадбанк» вказувало, що зазначене рішення суду боржниками не виконано, у зв`язку з чим станом на 11 серпня 2017 року залишається неповернутою заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у загальному розмірі 100 865,81 дол. США та 2 801 324,84 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 70 000,00 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 19 372,56 дол. США, трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у розмірі 11 493,25 дол. США та пені у розмірі 2 801 324,84 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Ощадбанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У пункті 2.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року сторонами погоджено, що банк має право припинити надання кредиту та вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або за договором застави (іпотеки).

Судом установлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору від 12 вересня 2007 року, у жовтні 2011 року ПАТ «Ощадбанк» пред`явило вимогу до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 94 342,65 дол. США, яка була задоволена рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2012 року, з урахуванням додаткового рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності (а. с. 87-88, том 3).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У статті 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пред`явити таку вимогу позивач може протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

З урахуванням вказаного, суди обґрунтовано вважали, що пред`явивши 31 жовтня 2011 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не врахував, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, у банка відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З указаного вбачається, що, пред`явивши 31 жовтня 2011 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, шляхом подання відповідного позову до позичальника і поручителя, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, та з цього часу втратив право нараховувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції, передбачені договором.

Вказане свідчить, що у задоволенні вимог ПАТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за процентами за кредитом та штрафними санкціями, передбаченими договором, яка нарахована після зміни кредитором строку позовної давності, тобто після 01 листопада 2011 року, необхідно було відмовити за необґрунтованості, а у решті висновки судів відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності при пред`явленні цього позову у червні 2015 року, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суди попередніх інстанцій помилково застосували позовну давність до вимоги ПАТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафними санкціями, нарахованими з 01 листопада 2011 року, Верховний Суд дійшов висновку про зміну оскаржуваних судових рішень в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк».

В іншій частині оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, тому підстав для їх скасування у цій частині немає.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки судом касаційної інстанції змінено лише мотиви відмови у позові.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович