КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Справа № 759/6590/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34861 грн. 61 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 31.08.2010 року отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Станом на 18.03.2019 року заборгованість відповідача становить 34861,61 грн., яка включає в себе 11707,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7507,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 12810,23 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 700,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1636,27 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 31.08.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом це засвідчив. Підписуючи Анкету-заяву 31.08.2010 року відповідач пройшов ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно з умовами, що затверджені наказами Банку.

27.08.2012 року при зверненні ОСОБА_1 до відділення Банку йому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому картка на вимогу відповідача неодноразово перевипускалась. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Зазначає, відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Кредитний ліміт у даному випадку змінювався неодноразово, даний факт відображено у виписці по рахунку відповідача.

Стверджує, що кредитний договір відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч. 1, ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч.2 ст.633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору матеріали справи не містять.

Звертає увагу на те, що з виписки по руху коштів вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів є доведеним.

Стверджує, що відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Відповідач підписуючи анкету-заяву від 31.08.2010 року,користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив своюзгоду з формою договору та його умовами. Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів, проценти за їх користування та сплатити неустойку у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 31.08.2010 року, представник позивача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що ОСОБА_1 , звернувшись до банку з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 31.08.2010 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає Договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість в сумі 34861, 61 грн., з яких: 11707,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7507,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 12810,23 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 700,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1636,27 грн. - штраф (процентна складова).

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана ОСОБА_1 31.08.2010 року, в якій він заявив, що ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку.

Проте, зі змісту наданої позивачем Анкети - заяви від 31.08.2010 року вбачається, що відповідачем було виявлено бажання отримати зарплатну картку та вказано стаж роботи на поточному місці роботи.

Будь-яких даних про бажаний кредитний ліміт в Анкеті-заяві від 31.08.2010 року не зазначено. Доказів, що підтверджують час та умови, на яких було встановлено та погоджено кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн. вищевказана заява-анкета також не містить.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме - що відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування ( постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано доказів у відповідності до положень ст.ст. 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 15000 грн., враховуючи те, що підписана відповідачем Анкета-заява від 31.08.2010 року не містить жодних даних, крім вказівки про отримання відповідачем зарплатної картки, щодо умов кредитування.

Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номеру, зарахування на цю картку суми кредиту у розмірі 15 000 грн., зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем до позовної заяви не надано.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги позивачем додано виписку по рахунку, довідку про видані картки.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, доказів щодо строку дії картки та її типу, що є істотними умовами договору, не надав, доказів зарахування кредитних коштів на картку та виписки з рахунків відповідача позивачем також надано не було.

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи до уваги як належні та допустимі докази.

Крім того, в матеріалах справи (а.с. 36) міститься клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписуючи Анкету-заяву 31.08.2010 року відповідач пройшов ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно з умовами, що затверджені наказами Банку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували саме факт укладення між сторонами кредитного договору саме 31.08.2010 року, отримання кредитної картки на підставі вказаної Анкети-заяви від 31.08.2010 року, встановлення кредитного ліміту, строк дії картки, строк повернення кредиту, досягнення згоди щодо процентної ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафних санкцій.

Сам по собі розрахунок заборгованості за договором № б/н від 31.08.2010 року, наданий представником позивача, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не є належним та допустимим доказом наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі, та не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо вищевикладених істотних умов, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Виписка по картковому рахунку, на яку також посилається представник позивача, в матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного рішення була відсутня і представником позивача до суду першої інстанції не подавалась, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем, в порушення ст.81 ЦПК України, не доведено та не надано доказів наявності кредитних зобов`язань між сторонами, що містять посилання на згоду відповідача на отримання кредитної картки з встановленням кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підтвердив згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Доводи представника скаржника про те, що доказів оскарження відповідачем саме укладення договору матеріали справи не містять, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доведення факту надання кредиту, укладення кредитного договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, який не довів належними та допустимими доказами наявність між сторонами кредитних правовідносин та їх конкретних умов.

Таким чином, враховуючи викладене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів передання грошових коштів відповідачу позивач не надав, факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.