Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , яка також дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка також дії в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Вороною О.О. від 17 лютого 1998 року. В даному будинку зареєстровані: його син ОСОБА_10 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), співмешканка сина ОСОБА_5 та їхні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також діти ОСОБА_7 : син ОСОБА_11 , 2017 р.н. та ОСОБА_12 , 2017 р.н.Син позивача, ОСОБА_10 , разом з відповідачами постійно проживали в домоволодінні по АДРЕСА_1 . 31.07.2018 року ОСОБА_10 внаслідок тяжкої хворобипомер. Після смерті сина, відповідач ОСОБА_5 почала рідко з`являтися в домоволодінні, вважає що вона має свою квартиру, провокує його на сварки, ніяким чином помешкання не підтримує, комунальних послуг не сплачує. Оскільки ОСОБА_5 з другими відповідачами відсутня за місцем проживання з січня 2018 року, понад 6 місяців, вважає що вона та інші відповідачі втратилиправо користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх цивільних прав та законних інтересів як власник майна.

Відповідно до ухвали суду від 22.08.2018 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити, навели доводи, тотожні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 31.10.2018 року, обґрунтовуючи тим, що відповідачі ОСОБА_5 , її неповнолітній син ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є дружиною та дітьми рідного сина позивача ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 являються внуками позивача та дітьми померлого сина позивача - ОСОБА_10 , тобто відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України є членами сім ї позивача ОСОБА_1 тому підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком відсутні. Крім того, зазначив, що періодична відсутність відповідачів по місцю свого проживання є поважною і завжди залежать від агресивної поведінки позивача.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки у разі виселення відповідачів будуть порушені права дітей.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 17 лютого 1998 року посвідченого нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Вороною О.О.

В даному будинку зареєстровані: син позивача - ОСОБА_10 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_5 ,1976 р.н., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , 1996 р.н., ОСОБА_8 ,2017 р.н., ОСОБА_9 2017 р.н., що підтверджується довідками Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №344 від 15.03.2018 року, №2073 від 20.08.2018 року, №2075 від 20.08.2018 року, №2074 від 20.08.2018 року, №2077 від 20.08.2018 року, №2076 від 20.08.2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання складеного за участю депутата сільської ради та сусідів від 12.07.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 серпня 2018 року.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Син позивача перебував у цивільному шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 , у зв`язку із чим остання та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , були вселені до належного позивачу спірного житлового будинку.

Відповідачі спільно з власником спірного будинку ніколи не проживали, спільним побутом не були пов`язані, що не заперечували представники сторін в судовому засіданні,тому право користування будинком позивача у відповідачів виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України , а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно приписів п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів на той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, оскільки сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 3 СК України, можливість набуття статусу члена сім`ї своїх батьків без спільного проживання з ними закон надає лише дитині, правовий статус якої згідно з п. 1 ст. 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття.

За таких обставин доводи представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_5 вселилася в спірний будинок як дружина ОСОБА_10 , який був членом сім`ї власника будинку, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , є внуками позивача та дітьми померлого сина позивача ОСОБА_10 , а тому мають право користування спірним будинком нарівні з власником та членами його сім`ї помилкові, оскільки на час проживання в спірному будинку, ОСОБА_10 був повнолітнім та мав свою сім`ю, проживав зі своєю сім`єю окремо від свого батька ОСОБА_1 та не був пов`язаний з ним спільним побутом, тобто не набув статусу члена сім`ї свого батька власника спірного будинку.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (спірним будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, оскільки відповідачі спільним побутом з позивачем не повязані, як на даний час, так і раніше.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

При цьому, суд приймає до уваги позицію служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, що визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, призведе до порушення прав останніх на користування спірним будинком. У той же час, відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч.2 ст.29 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає та не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

З урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, суд вважає, що є підстави для визнання відповідачів такими, що займають житлове приміщення без належних правових підстав та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-268 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2019 року.

Суддя: О. А. Смоляр