Справа № 466/7605/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої- судді Луців-Шумської Н.Л.
за участі секретаря Балкового Н.Д.
представника заявника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України (м.Київ, вул. Еспланадна, 8/10), Російська Федерація (Посольство РФ в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27) про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт, що його захворювання були набути ним в період 2015 року при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свої вимоги обґрунтувує тим, що він з 24.11.2014р. по 20.04.2016р. перебував на військовій службі.
Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 24.11.2012р., був зарахований до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , отримав звання рядового та був призначений на посаду водія транспортного відділення зенітної ракетно-артилерійської батареї механізованого батальйону.
З 04.01.2015р. по 14.05.2015р. був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Безпосереднім місцем проходження служби заявника було м.Кримське Новоайдарського району Луганської області.
Під час перебування на військовій службі стан його здоров`я значно погіршився: у заявника почилась болі в шлунку, через що з 30 квітня 2015 року по 02 травня 2015 року лікувався стаціонарно з приводу діагностованої виразкової хвороби дванадцятипалої кишки. Через загостренення був скерований командуванням частини на стаціонарне обстеження та визначення ступеня придатності.
Довідкою військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону № 754/2 від 23.07.2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , встановлено, що захворювання: хронічний гастрит тип С, фаза нестійкої ремісії без порушення функції травлення - пов`язане з проходженням військової служби.
Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 702 від 14.08.2016 року, встановлено, що захворювання: "Емоційний розлад особистості. Посттравматичний стресовий розлад з тривожно-депресивним синдромом. Ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, функціональний клас II. Кардіосклероз. СН-ІІА ст. НК І-ІІ ст. Дисциркулярна енцефалопатія, І тип з травматичним ураженням в ВББ з лікворно-венозною дисфункцією, стійкою цефалгією, вегето-судинною дисфункцією. Поширений остеохондроз хребта. Хронічна вертеброгенна лівобічна цервікобрахіалгія, лівобічна люмбалгія з мязево- тонічним та помірним больовим синдромом в стадії нестійкої ремісії. Виразкова хвороба 12- палої кишки, хронічна форма,, часторецидивуючий перебіг (2-3 рази на рік), фаза нестійкої ремісії. Негруба рубцева деформація цибулини 12-палої кишки. Хронічний ерозивний езофагіт, тип II. Хронічний ерозивний гастродуаденіт, ст. ремісії. Неалкогольний стеатогепатоз. Хронічний холецистопанкреатит в ст. ремісії. Сечокислий діатез. Кисти нирок. Ангіоспазм сітківки обох очей", пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно з п.13 Свідоцтва про хворобу № 428/2 від 24.03.2016 року Військово-лікарської комісії Західного регіону Жила І.О. визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) № 38-РС від 20.04.2016 року за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті заявника звільнено у запас та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Після звільнення ОСОБА_2 проходив медичне лікування. Шкоду здоров`ю після пройденого лікування усунуто частково. Наразі продовжує лікування.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 816386 від 24.05.2018р. заявнику встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.06.2021р.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 та посвідчення НОМЕР_4 ОСОБА_2 визнаний ветераном війни - учасником бойових дій, ветераном війни - інвалідом війни.
Зявник, ОСОБА_2 , посилаючись на те, що його захворювання набуті внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, вказує, що встановлення такого юридичного факту необхідно йому для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення для нього прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Крім того, зазначає, що встановлення такого факту в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду не передбачено, а тому просив задовольнити його заяву.
Ухвалою суду від 24.09.2019 року відкрито провадження у даній справі.
Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити.
Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутність.
Заінтересована особа - представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надав.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб, на підставі наявних доказів, оскільки це не суперечить вимогам закону.
Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`яку, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 24.11.2012р. ОСОБА_2 був зарахований до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , отримав звання рядового та був призначений на посаду водія транспортного відділення зенітної ракетно-артилерійської батареї механізованого батальйону, що стверджується умовами контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно копії довідки, виданої ТВО командира військової частини -польова пошта НОМЕР_1 від 29.05.2015р., ОСОБА_2 дійсно в період з 04.01.2015р. по 14.05.2015р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Безпосереднім місцем проходження служби заявника було м.Кримське Новоайдарського району Луганської області.
Як зазначається у статті "На Великдень увечері бойовики обстріляли Кримське" від 12.04.2015 року, опублікованій на Інтернет-порталі "УНІАН", увечері 12.04.2015 року позиції українських військових на околиці Кримського Луганської області було обстріляно російськими найманцями з автоматичної зброї. Крім того, також було обстріляно з мінометів опорні пункти сил українських військових в Троїцькому Луганської області ( ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У статті "Кримське оговтується від жахіття війни" від 06.03.2015 року, розміщеній на Інтернет-сайті "2+2", зазначається, що на околицях Кримського Луганської області російські найманці облаштовують свої вогневі позиції. Також повідомляється, що обстріли в Кримському не вщухали жодного дня після оголошення перемир`я. Внаслідок обстрілів постраждали будівлі школи, дитячого садочка, ферми, житлові будинки (https://2plus2.ua/speckor/novvnv7.krimske-ogovtuvetsva-vid-zhahittva-vivni).
Про обстріли позицій сил українських військових в населеному пункті Кримське Луганської області повідомляється і в статті "В АТО заявляють про інтенсивні обстріли на Сході" від 23.01.2015 року, розміщеній на Інтернет-ресурсі " ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Нведені у цих статтях відомості, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет- видань та в офіційних джерелах, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі н.п. Кримське Новоайдарського району Луганської області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу військової частини польова пошта НОМЕР_5 , в якій я, ОСОБА_2 , проходив військову службу.
20.04.2016 року ОСОБА_2 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) № 38-РС за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті звільнено у запас. Крім того, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Так, довідкою військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону № 754/2 від 23.07.2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , встановлено, що захворювання: хронічний гастрит тип С, фаза нестійкої ремісії без порушення функції травлення - пов`язане з проходженням військової служби.
Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 702 від 14.08.2016 року, встановлено, що захворювання: "Емоційний розлад особистості. Посттравматичний стресовий розлад з тривожно-депресивним синдромом. Ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, функціональний клас II. Кардіосклероз. СН-ІІА ст. НК І-ІІ ст. Дисциркулярна енцефалопатія, І тип з травматичним ураженням в ВББ з лікворно-венозною дисфункцією, стійкою цефалгією, вегето-судинною дисфункцією. Поширений остеохондроз хребта. Хронічна вертеброгенна лівобічна цервікобрахіалгія, лівобічна люмбалгія з мязево- тонічним та помірним больовим синдромом в стадії нестійкої ремісії. Виразкова хвороба 12- палої кишки, хронічна форма,, часторецидивуючий перебіг (2-3 рази на рік), фаза нестійкої ремісії. Негруба рубцева деформація цибулини 12-палої кишки. Хронічний ерозивний езофагіт, тип II. Хронічний ерозивний гастродуаденіт, ст. ремісії. Неалкогольний стеатогепатоз. Хронічний холецистопанкреатит в ст. ремісії. Сечокислий діатез. Кисти нирок. Ангіоспазм сітківки обох очей" пов`язані із захистом Батьківщини.
У відповідності до п.13 Свідоцтва про хворобу № 428/2 від 24.03.2016 року Військово-лікарської комісії Західного регіону ОСОБА_2 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Після звільнення, ОСОБА_2 проходив медичне лікування з 12.05.2016 року по 01.06.2016року та з 01.11.2017 року по 20.11.2017 року в КЗ МОР "Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Ю.Липи" (додатки 28-29), з 20.07.2016 року по 25.08.2016 року в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни (додаток ЗО), з 19.12.2016 року по 29.12.2016 року в Львівському обласному госпіталі ветеранів війни, з 17.01.2017 року по 14.02.2017 року, з 16.03.2017 року по 11.05.2017 року, з 12.05.2017 року по 01.06.2017 року, з 13.10.2017 по 31.10.2017 року в КЗ ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер" (додатки 32-34), з 17.04.2017 року по 10.05.2017 року в ДП "Клінічний санаторій "Карпати" (додатки 35), з 21.11.2017 року по 14.12.2017 року Волинському обласному санаторії "Лісова пісня".
Шкоду здоров`ю після пройденого лікування усунуто частково. Після отриманих захворювань у ОСОБА_2 знизився рівень зору, погіршилась пам`ять, постійно турбують головні болі, відчуття запаморочення, дратівливість, емоційна нестриманість, агресивність, спалахи гніву, бажання уникати людей. Заявник досі продовжує лікування.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 816386 від 24.05.2018р. заявнику встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.06.2021р.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 та посвідчення НОМЕР_4 ОСОБА_2 визнаний ветераном війни - учасником бойових дій, ветераном війни - інвалідом війни.
ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що його захворювань, що були набуті ним в період 2015р. при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Метою встановлення такого факту є набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права., оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.
У відповідності до ст.2 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової чи повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конфлікті, може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
У відповідності до ст. 13 Конвенції, ця Конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил.
Ст. 4 вказаної Конвенції також вказує, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.
Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч.3 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
З огляду на викладене вище, суд погоджується з доводами заявника, що його захворювання були набуті ним в період 2015 року при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
При розгляді цієї справи, судом врахована правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду в справі №755/14659/16-ц та в інших постановах Верховного суду в справах №752/6366/16-ц, №428/8076/16-ц, №428/1397/16-ц, №243/7029/17, №417/3852/17, №428/12368/16-ц, №363/2981/16-ц, в яких стверджено факт збройної агресії Російської Федерації проти України та зазначено, що встановлення факту причинно - наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації та конкретними обставинами в житті заявників, можливо лише шляхом звернення до суду, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового шляху встановлення такого факту.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ч.2 ст.315ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від31.03.1995року №5«Про судовупрактику всправах провстановлення фактів,що маютьюридичне значення» слідує, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catanand Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyanv. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 130).
Встановлення юридичного факту захворювання заявника при виконанні обов`язку військової служби в період 2015 року на території Луганської області, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, породжуватиме для заявника юридичні наслідки - набуття заявником статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.
Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.
Позиція Верховного суду щодо судового імунітету Російської Федерації як іноземної держави зводиться до наступного. Незважаючи на те, що однією із заінтересованих осіб у даній справі визначено іноземну державу, тобто Російську Федерацію, правило про застосування щодо неї судового імунітету, передбачене частиною першою ст.79 ЗУ «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, не порушено. У даному випадку Російська Федерація бере участь як заінтересована особа у справі окремого провадження, а не виступає із вимогами як сторона чи третя особа у справі позовного провадження.
Тому суд вважає належним повідомлення про судовий процес осіб, які беруть участь у справі.
Заявником надано достатньо доказів на підтвердження викладених обставин, а заінтересованими особами не спростовано доводи, викладені у заяві. Встановлення даного юридичного факту за рішенням суду породжує для заявника певні правові наслідки.
Суд вважає встановленим факт, що захворювання ОСОБА_2 були набути ним в період 2015 року при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,293,315,317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.
Встановити юридичний факт, що захворювання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були набути ним в період 2015 року при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Льввського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 04.11.2019р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська