Справа №461/3357/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ґлез ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 22 березня 2012 року був укладений шлюб з відповідачем. Після укладення шлюбу відповідач зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_2 . 30 квітня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду. Зважаючи на те, що сторони разом не проживають, в них нема спільного побуту, відповідач не є членом сім`ї позивача, відтак не має права на користування квартирою. Просить суд усунути перешкоди у користування та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .

23 жовтня 2019 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що з 22 березня 2012 року Ґлез ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано за рішенням суду 30 квітня 2015 року. Від шлюбу у сторін народила дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 04 травня 2019 року відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком та на даний час проживає з ним разом з дочкою. Стверджує, що Ґ ОСОБА_6 неодноразово зверталася до позивача з пропозицією надати дозвіл на зняття її з реєстрації разом з дочкою. Оскільки питання про визначення місця проживання їх спільної дитини не вирішено заперечує проти зняття її з реєстрації /а.с. 45/.

29 жовтня 2019 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, вказавши нове прізвище позивача, яке було змінене у зв`язку з укладенням шлюбу /а.с. 59/.

Справа перебувала у провадженні судді Городецької Л.М. Провадження відкрите 23 травня 2019 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У зв`язку із звільненням у відставку судді Городецької ОСОБА_7 .М ОСОБА_8 , 15 жовтня 2019 року здійснений повторний автоматичний розподіл справи. Автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого суддю по справі Фролову Л.Д.

Ухвалою судді Фролової Л.Д. від 18 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження. Призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кажука В.Б. про зупинення провадження у справі, оскільки відповідачем не наведені обставини, що об`єктивно унеможливлюють продовження розгляду цієї справи до вирішення справи №461/6715/19.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідач не є членом сім`ї позивача, з 2015 року фактично не проживає в квартирі. У відзиві Ґ ОСОБА_6 вказує, що вона готова знятись з реєстрації місця проживання, однак жодних дій не вчиняє.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Доказів про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі до суду не надходило. Тому, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно договору дарування квартири, посвідченого 19 серпня 2011 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3775, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 4, 5/.

22 березня 2012 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з Ґлез ОСОБА_4 , який в судовому порядку 30 квітня 2015 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року /а.с. 47/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки № 1629, виданої 11 квітня 2019 року ЛКП «Старий АДРЕСА_3 », в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідач Ґлез ОСОБА_4 , їх дочка ОСОБА_5 /а.с. 3/.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2015 року фактично не проживає за адресою місця реєстрації. Як вказано у відзиві 04 травня 2019 року Ґлез ОСОБА_4 уклала шлюб з іншим чоловіком, що підтверджується матеріалами справи /а.с.48/, та проживає з ним разом з донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення на підставі договору дарування. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач у судовому порядку розірвав шлюб з Ґлез ОСОБА_4 Відповідач в жилому приміщенні не проживає, про що вказує у відзиві, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача проти зняття її з реєстрації до визначення проживання їх спільної дитини. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі встановлення в особи - Ґлез ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням, та не стосується місця проживання дитини.

У зв`язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивача є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою. Оскільки, наявність судового рішення про визнання Ґлез ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловими приміщеннями є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача із спірної квартири.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачена сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надано ордер про надання правової допомоги ЛВ № 150722 від 26 червня 2019 р. /а.с. 17/.

Проте, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем не надано договір про надання правничої допомоги із зазначенням розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги; не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

На підставі викладеного, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., а відтак така не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 шляхом визнання Ґ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ґ ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сімі 768,40 грн.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Ґлез ОСОБА_10 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова