Справа № 159/1010/19
Провадження № 2/159/607/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання Гусар Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Степанюка О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Свій позов мотивує тим, що протягом багатьох років у нього існують складні відносини з відповідачем. Починаючи з 2016 року її не влаштовує і не подобається його робота в комунальному закладі "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини і катастроф" в смт. Голоби та взагалі його робота на посаді фельдшера, про що відповідач зверталася до різних установ зі скаргами на нього.

Позивач вказує, що відповідач розповсюджує негативну та неправдиву інформацію стосовно нього та його ділової репутації, як лікаря. Разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 , яка працює разом з ним також фельдшером, збирають плітки та негативну інформацію та проводять такі розмови в різних місцях громадського відвідування, в магазинах, на зупинках громадського транспорту, тобто, там де перебуває багато мешканців селища.

Останній випадок змусив його звернутись за захистом своїх порушених прав до правоохоронних органів, а саме: 16.08.2018 року відповідач звернулась до поліції з інформацією про те, що він прийшов на роботу в стані алкогольного сп`яніння. По вказаному факту відбулась перевірка, в результаті якої встановлено, що повідомлення відповідача не знайшло свого підтвердження, про що свідчить відповідь поліції від 21.08.2018 року. Попри це, відповідач розповсюджувала неправдиву інформацію серед мешканців селища про те, що його "спіймали п`яного на роботі".

Окрім цього, позивач зазначає, що поширена відповідачем негативна та недостовірна інформація принижує соціальну оцінку громадськості та його професійну діяльність, а також порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Він тридцять вісім років працює лікарем (фельдшером) на пункті швидкої допомоги, за всі роки трудової діяльності на нього не було жодної скарги, догани чи якогось трудового порушення. Він в смт. Голоби суспільно відома особа, його особисто знають досить багато мешканців громади, а вся розповсюджувана відповідачем інформація є негативною і недостовірною, а її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію лікаря.

Відповідач зверталась до Волинської ОДА та Кабінету Міністрів України зі скаргами на нього як на лікаря. За вказаними зверненнями проводилась перевірка, факту порушення ним закону та лікарської дисципліни не виявлено.Більше того, за всю трудову діяльність його жодного разу не притягували до дисциплінарно-трудової відповідальності.

Позивач також вказує, що відповідач, застосовуючи обман, намагалась переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах його діяльності, зокрема в тому, що він начебто є "хабарником", "не надавав медичну необхідну допомогу інвалідам", поводився нахабно із хворими, зловживав спиртними напоями на роботі на приходив на роботу в стані алкогольного сп`яніння, не виконував своїх посадових обов`язків медика.

Поширена відповідачем негативна та недостовірна інформація набула, на думку позивача, широкого розголосу, є вагомою для багатьох мешканців громади, і тим самим суттєво принижує його честь, гідність та ділову репутацію серед широкого кола осіб.

Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просив визнати поширену відповідачем інформацію недостовірною та такою, що принижує його гідність та ділову репутацію, а саме: що він є "хабарником", "не надавав медичну необхідну допомогу інвалідам", поводився нахабно із хворими, зловживав спиртними напоями на роботі та приходив на роботу в стані алкогольного сп`яніння, не виконував своїх посадових обов`язків медика.

Крім цього, просив також зобов`язати ОСОБА_3 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати перед медичним персоналом комунального закладу "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини і катастроф" в смт. Голоби поширені нею недостовірні відомості, з якими вона неодноразово зверталась до обласного управління охорони здоров`я та Урядової гарячої лінії, спростувати поширену 16 серпня 2018 року недостовірну інформацію шляхом оголошення на загальних зборах працівників комунального закладу "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини і катастроф" в смт. Голоби з участю представників Управління охорони здоров`я Волинської ОДА. Крім цього, просив також стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Восковської О.А. від 07.05.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2019 року головуючим суддею Бойчуком П.Ю. прийнято вищевказану справу до свого провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_3 скористалась своїм правом на подання відзиву та, діючи через свого представника, 30.05.2019 року подала до суду такий відзив. Зокрема, із поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_3 заявлені до неї позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, необґрунтованістю, а також через те, що даний позов не підкріплений належними доказами, і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору.

Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що ОСОБА_3 є консультантом депутата Ковельської районної ради та займає активну громадську позицію щодо забезпечення належного функціонування об`єктів соціальної інфраструктури та її уповноважених осіб. Відповідач дійсно неодноразово зверталась до уповноважених органів, які здійснюють контроль за діяльністю об`єктів Міністерства охорони здоров`я з вимогою провести перевірку та належним чином відреагувати на бездіяльність та халатність фельдшера Голобського пункту Ковельського відділення КЗ "ВОЦЕМ та МК" ОСОБА_1 .

Однак, за результатами всіх її звернень належного реагування зі сторони компетентних органів не відбулося. Зі змісту звернень ОСОБА_3 чітко вбачається, що остання надавала критичну оцінку (оціночні судження) та аналіз роботи позивача на підставі відомих фактів, жодним чином не посилаючись на неправдиву інформацію.

Окрім цього, на думку представника відповідача, суть позовних вимог суперечить положенням ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Позивач у позовній заяві лише вказав, що відповідач поширює неправдиву інформацію, не навівши конкретного обґрунтування (випадків), а лише формально обмежився загальними визначеннями ("хабарником, не надав медичну допомогу інвалідам, поводився нахабно"). Позивачем також не надано належних доказів поширення відповідачем неправдивої інформації в громадських місцях.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити. Судові витрати понесені відповідачем у сумі 6000 гривень просить покласти на позивача.

У поданій позивачем відповіді на відзив останній спростовував твердження відповідача та вказував, що викладені у відзиві факти не відповідають дійсності. Так, відповідач постійно та наполегливо спеціально створює конфліктні ситуації в лікарському пункті, при цьому намагаючись спровокувати медичний персонал на конфлікт та підбурюючи на негативні емоції хворих відвідувачів пункту. Висловлювання відповідача, на думку позивача, не є оціночними судженнями, оскільки її висловлювання, скарги, плітки носили та носять образи та наклепи. Відповідач не дотримується норм етики у своїх висловлюваннях та при складанні скарг до різних інстанцій.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Степанюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному об`ємі та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Окрім цього, просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 6000 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, виходячи з таких міркувань.

Так, статтею 32 Конституції України, ст.ст. 277, 297 ЦК України гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, захистити свої гідність, честь, ділову репутацію.

Разом з тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Як визначено у ч. 2 даної статті, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Отже, у сенсі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, ч. 4 ст. 10 ЦПК України, є складовою частиною національного законодавства, зокрема у рішеннях цього суду у справах "Грінберг проти Росії", "Лінгенс проти Австрії".

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оцінка факту відрізняється від самого факту тим, що оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації, і тому будь-яким чином неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Проте, автор робить ці висновки з певних фактів, доводити які цілком можливо.

При цьому, Європейський суд з прав людини в справах "Де Хес і Гийзельс проти Бельгії" (1997 рік), "Фрессоз і Руар проти Франції", "Газета "Україна-Центр" проти України", "Яновський проти Польщі" (1999 рік), зауважив на необхідності враховувати особливий характер свободи преси, яка є важливою для концепції демократичного суспільства, зокрема свобода преси дозволяє застосовувати перебільшення та навіть провокування, не може бути обмежень на висловлювання, які становлять громадський інтерес, обмеження свободи преси можуть мати місце лише у відповідності до ч.2 ст.10 Конвенції, не може бути обмежень на коментарі та оціночні судження, які мають хоч якусь фактичну основу, жодні санкції не можуть бути накладені на ЗМІ або їх співробітника, які діяли у відповідності до своїх професійних обов`язків та коли у громадськості існує кореспондуюче право на отримання інформації, зокрема щодо суспільних проблем, діяльності крупних підприємців, політиків, державних службовців, тощо.

Межі допустимої критики щодо ділової людини, зокрема крупного підприємця, є ширшими ніж для пересічного громадянина, адже він набуває ознак публічної особи, про що зазначає Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях "Фресо і Руар проти Франції", " Файед ( Fayed ) проти Сполученого Королівства" (1994 рік).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач працює на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Ковельського відділення екстреної медичної допомоги (пункт Голоби) Комунального закладу "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф".

Зазначена обставина підтверджується характеристикою на позивача та не оспорюється учасниками справи.

Відповідач дійсно зверталась з письмовими зверненнями до Волинської обласної адміністрації, Кабінету міністрів України щодо роботи Ковельського відділення екстреної медичної допомоги (пункт Голоби).

Ця обставина визнається відповідачем, а тому додаткового доведення не потребує.

Як вбачається із вказаних звернень відповідача, остання, вважаючи порушеними свої права, висловлювала оціночні судження, а тому таке викладення інформації не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб, про яких йдеться у зверненнях, в тому числі й позивача.

Дані відомості не є такими, які принижують честь, гідність, чи ділову репутацію позивача і не потребують спростування в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України, оскільки є лише відображенням поглядів відповідача, її оціночними судженнями про певні події, право на які гарантовано законом, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

В той же час, позивачем, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, жодним допустимим та належним доказом не доведено того, як саме вплинули на його честь, гідність чи ділову репутацію такі звернення.

Крім цього, в позовній заяві позивач просить в одній з позовних вимог зобов`язати відповідача спростувати поширені нею недостовірні відомості, з якими відповідач неодноразово зверталась на Урядову гарячу лінію.

В судовому засіданні позивач не надав жодних доказів звернення відповідача на Урядову гарячу лінію та вказував, що таке звернення мало анонімний характер, проте він впевнений, що зверталась саме відповідач.

Як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивач стверджував, що відповідач поширює негативну інформацію щодо нього в громадських місцях.

Однак, такі твердження позивача є голослівними та не підтверджені будь-якими доказами.

В той же час, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила, що відповідач будь-якої негативної інформації про позивача в будь-яких громадських місцях не поширювала, в тому числі й про перебування позивача на роботі в стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, в судовому засіданні позивач стверджував, що ініціатором поширення неправдивої інформації щодо нього є саме свідок ОСОБА_4 , проте надати чітку та аргументовану відповідь на те, чому звертається з позовом саме до відповідача, не зміг.

Таким чином, аналізуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку про те, що позивач просить зобов`язати відповідача спростувати таку інформацію, яку остання не повідомляла та не поширювала, що суперечить вимогам ст. 277 ЦК України.

Ту інформацію, про яку зазначається в позовній заяві, суд вважає власною інтерпретацією позивача висловлювань відповідача, причому не підтверджену будь-якими доказами.

Крім цього, в позовній заяві позивач стверджував, що поширена відповідачем інформація виключно негативно вплинула на його честь, гідність та ділову репутацію.

Проте, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач зазначені обставини не підтвердив жодним належним та допустимим доказом, крім власних голослівних тверджень, та не зазначив, в чому саме проявилось порушення його честі, гідності та ділової репутації.

За таких обставин суд вважає, поміж зазначеного вище, недоведеною ту обставину, що інформація, яка була поширена відповідачем, є саме такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

При цьому суд також враховує те, що позивач вважає себе відомим працівником в галузі медицини в смт. Голоби, а тому його діяльність становить підвищений суспільний інтерес. Межі допустимої критики для нього є ширшими, ніж для пересічного громадянина.

Позивач, звичайно, має право на захист своєї репутації, але вимоги цього захисту необхідно урівноважувати з інтересами вільного обговорення питання, що мають суспільний інтерес.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Крім цього, згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи зазначені вимоги, суд стягує з позивача в користь відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 5000 грн.

Судові витрати ще на 1000 грн. (представник відповідача просив стягнути з позивача 6000 грн. судових витрат) не підтверджені відповідачем документально, а тому не можуть бути стягнуті з позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 9, 32, 34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 277, 297 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про інформацію", суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2019 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук