Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 201/913/16-ц

провадження № 61-32691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Казенне підприємство «Південукргеологія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року в складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посуня Н. Є.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Південукргеологія» (далі - КП «Південукргеологія») про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку, суми індексації.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1976 року працював у відповідача на різних посадах. Наказом відповідача від 07 квітня 2015 року № 44-к його було звільнено з посади головного геолога регіонального центру геологічних досліджень за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Проте при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку. У зв`язку із чим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада

2015 року в справі № 201/11052/15-ц було стягнуто на його користь з

КП «Південукргеологія» заборгованість із заробітної плати у розмірі 55 790,48 грн за відпрацьований час, середній заробіток за час затримки розрахунку за період від звільнення по день розгляду справи судом у розмірі 11 266,57 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 16 лютого 2016 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано у частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та стягнуто з

КП «Південукргеологія» на його користь 1 000,00 грн на її відшкодування. У ході виконання указаних рішень відповідач допустив значну затримку виплати належних позивачу сум при звільненні.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути 12 876,08 грн середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2015 року по червень 2016 року, а також 14 624,12 грн індексації заробітної плати за указаний період.

Справа переглядалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції (новий розгляд)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня

2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з КП «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12 876,08 грн, індексаційні втрати із виплати заробітку за час затримки розрахунку -

14 624,12 грн, витрати на правову допомогу - 300,00 грн та судовий збір -

551,20 грн, а всього 28 351,40 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для висновку про невиплату позивачу заробітної плати у повному обсязі та невиплати усіх належних позивачу сум при звільненні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року скасовано в частині задоволення позову щодо стягнення суми індексації за час затримки розрахунку при звільненні та змінено в частині розміру загального стягнення.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення суми індексації.

Розмір загальної суми, присудженої до стягнення з КП «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 визначено - 13 727,28 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми індексації у розмірі 14 624,12 грн, апеляційний суд, виходив із того, що зазначені у позовній заяві суми у якості нарахованої заробітної плати фактично такими не є, оскільки після звільнення позивача з роботи у квітні 2015 року нарахування заробітної плати не відбувалось. Грошова сума у розмірі 55 790,48 грн є заборгованістю із заробітної плати ОСОБА_1 , яка нарахована йому в період роботи і яка фактично включала відповідні суми індексації, нараховані підприємством на підставі статті 34 Закону України «Про оплату праці» у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо стягнення сум індексації.

Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оскаржується, а тому касаційним судом не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відзив відповідачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з

КП «Південукргеологія» та наказом від 07 квітня 2015 року звільнений з посади головного геолога регіонального центра геологічних досліджень на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада

2015 року з КП «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 , зокрема, стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 55 790,48 грн та

11 266,57 грн середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період семи місяців - з квітня по листопада 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року з КП «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 стягнуто ще і моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням 07 липня 2016 року указаних рішень суду в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо стягнення суми індексації за період з квітня 2015 року по червень 2016 рік, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що грошова сума у розмірі 55 790,48 грн є заборгованістю із заробітної плати позивача, яка нарахована йому в період його роботи і яка фактично включала відповідні суми індексації, нараховані підприємством на підставі статті 34 Закону України «Про оплату праці» у зв`язку із порушенням строків її виплати, обґрунтовано вважав, що зазначені в позові суми у якості нарахованої заробітної плати фактично такими не є, оскільки після звільнення позивача з роботи у квітні 2015 року нарахування заробітної плати не відбувалось, а тому дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення індексації за період з квітня 2015 року по червень 2016 рік.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року в частині вимог щодо стягнення з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 індексації заробітної плати у розмірі 14 624,12 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило