Справа № 589/3117/18
Провадження № 2/589/429/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого судді Євдокімової О.П.

За участю секретаря Юрочко Л.М.

Представника позивача Шкатула В.П.

Відповідача Стенько С.М.

Представника : Сумської обласної ради - Дяченко Н.Г.

Представника Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» - Ковбаса М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка справу за позовом керівника Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Сумської обласної ради, Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом . Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 будучи В. ОСОБА_2 директора КУ СОР Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» незаконно звільнила з посади ОСОБА_3 Остання не погодилась з наказом про звільнення оскаржила його в суді в результаті чого наказ про її звільнення скасовано, її поновлено роботі і виплачено вимушений прогул у розмірі 9399,60 грн.

Органами, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, в даному випадку виступають Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» та Сумська обласна рада. Однак останніми до часу звернення прокурора до суду не вжито жодних заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 завданої нею шкоди внаслідок незаконного звільнення працівника . Крім того, Управління майном Сумської обласної ради повідомило про відсутність підстав та наміру щодо звернення до суду з відповідним позовом, у зв`язку з чим прокурор звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту економічних інтересів держави. Тому просить позовні вимоги задовольнити і стягнути з ОСОБА_1 зазначені кошти.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав мотивуючи їх тими ж підставами.

Відповідач позовні вимоги не визнає та просить позивачу відмовити в задоволенні позову.

Представник Сумської обласної ради в судовому засіданні просить позов залишити без розгляду так як прокуратура є неналежний позивач в даній справі. Зі свого боку зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не було спричинено шкоди бюджету, а тому прокурор безпідставно, не маючи на те повноважень звернувся до суду та незаконно вимагає стягнення з ОСОБА_1 коштів у зазнаному ним розмірі.

Представник Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» просить позов залишити без розгляду так к прокурор не має законних підстав в цьому випадку звертатися до суду. Крім цього нема жодних законних підстав ля стягнення з ОСОБА_1 9399,60грн.

Так судом встановлено , що наказом в.о. директора КУ СОР «Обласний діагностичний центр у місті Шостка» (далі по тексту - КУ СОР) Стенько С.М. №9-к від 23.01.2017 ОСОБА_3 звільнено з посади фельдшера-лаборанта у зв`язку зі зміною істотних умов праці за підставі п.6 ст.36 КЗПП.

Не погоджуючись з вказаним наказом, ОСОБА_3 оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2017 у справі №589/552/17, позовні вимоги ОСОБА_3 часткове задоволено, а саме, визнано незаконним наказ в.о. директора КУ СОІ ОСОБА_4 С.М. №9-к від 23.01.2017 «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_3 поновлено на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторї КУ СОР. У частині поновлення на роботі допущено до негайного виконанні рішення суду.

У подальшому, рішенням апеляційного суду Сумської області від 10.08.2017 вищевказане рішення міськрайонного суду в частині щодо поновлення на роботі змінено, а саме, ОСОБА_3 поновлено на посад фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії КУ СОР. Стягнуто з СОР на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 9399,60 грн.

Таким чином, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2017 у частині скасування наказу про звільнення набрало законної сили 10.08.2017, а рішення апеляційного суду Сумської області від] 10.08.2017 щодо стягнення з КУ СОР на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу - відповідно з дня проголошення, тобто з 10.08.2017.

На виконання зазначених вище рішень судів КУ СОР «Обласний діагностичний центр у місті Шостка», наказом директора цієї установи №49-к від 06.06.2017 ОСОБА_3 поновлено на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії з 24.01.2017 та останній відповідно до розрахункового листа у серпні 2017 року виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 9399,60 грн.

Відповідно до наказу Управління майном Сумської обласної ради від 28.03.2018р. № 76 «Про проведення службового розслідування», Управлінням майном Сумської обласної ради було створено комісію та проведено у період з службове розслідування, щодо перевірки фактів та з`ясування всіх обставин щодо відшкодування шкоди у зв`язку з незаконним звільненням працівників. Про це листом від 29,032018р. за № 01-12/305 було повідомлено прокурора (а.с. 79).

З Акту службового розслідування від 20 квітня 2018 року вбачається, що за результатами проведення службової перевірки, комісія прийшла до висновку, що при підписанні наказів про звільнення з посади ОСОБА_3 безпосередньої вини ОСОБА_1 , як керівника закладу, що могли б завдати шкоди закладу не вбачається. Факт вини ОСОБА_1 комісією не встановлений, у зв`язку з чим підстави для звернення до суду відсутні (а.с. 74-75). Що зазначено й у листах Управління майном Сумської обласної ради від надісланих до Шосткинської місцевої прокуратури (а.с. 81).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру».

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Керівник Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області, звертаючись до суду з зазначеним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що Сумська обласна рада повідомила про відсутність наміру щодо звернення до суду з позовом, а внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 обласному бюджету завдано збитки у розмірі 9399,6 грн., які на даний час винною особою не відшкодовані, чим порушені економічні інтереси держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Проте, а ні в позовній заяві , а ні в судовому засіданні прокурор не обґрунтував наявність виключних підстав для здійснення представництва інтересів держави у спірних правовідносинах та необхідність їх захисту.

У правовому висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17, зазначено, що лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Проте, доказів не виконання або неналежного виконання позивачами обов`язків по захисту законних інтересів держави прокурором не надано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді цивільного спору.

Виходячи з вищевикладеного, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави та виступати позивачем у суді, для реалізації своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже прокурор, в судовому засіданні, не навів чіткого і законного обґрунтування підстав здійснення представництва в інтересах держави в особі Сумської обласної ради, Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» у суді, не надав належних та допустимих доказів неналежного здійснення цими органами своїх повноважень, а через те і не мав повноважень на ведення справи.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд має залишити позов без розгляду, якщо позовну заяву від імені зацікавленої особи подано особою яка не має повноважень на ведення справи в суді.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, керівник Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області який звернувся з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної ради, Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника не є особою яка має повноважень на ведення справи в суді, атому позов останнього відповідно до п.2 ч.1 ст.257 ЦПК підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, п. 4 ч. 1 ст. ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов керівника Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Сумської обласної ради, Комунальної установи Сумської обласної ради «Обласний діагностичний центр у м. Шостка» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова