Справа № 214/4752/19
2/214/2341/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

08 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю представника третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у

місті ради Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб -виконавчий комітет Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 26 червня 2019 року, в якому просить: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн., щомісячно, до зміни матеріального становища відповідача; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначає наступне. У 2014 році на території Франції вона, як громадянка України, та ОСОБА_2 , як громадянин Франції, зареєстрували шлюб, про що на свідоцтві про шлюб 13 липня 2018 року проставлено апостиль, зареєстровано в реєстрі за №18290. Від шлюбних стосунків мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився на території Королівства Бельгії, однак отримав громадянство України. 27 серпня 2018 року вона разом з сином повернулися до України та на даний час значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Син проживає з нею без реєстрації та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає згоду на реєстрацію місця проживання сина в Україні за її місцем проживання. Сам відповідач не зареєстрований в Україні та не має постійного місця проживання. Вона, ОСОБА_1 , як мати, належним чином виконує батьківські обов`язки, а саме матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, забезпечує її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності: купує продукти харчування, сезонний одяг, оплачує навчання в дитсадку та додаткові курси з розвитку дитини, покриває витрати на житло, комунальні послуги та медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. З метою підготовки сина до самостійного життя приділяє дуже багато уваги та часу його вихованню, навчанню та розвитку, не шкодує коштів на розширення світогляду дитини. В силу ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Вказує, що відповідач допускав ображання, приниження її, позивачки, мали місце випадки застосування ним відносно неї фізичного насильства та спричинення тілесних ушкоджень, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів. Так, 2 січня 2019 року відділом поліції Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 за фактом нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, дії останнього кваліфіковано відповідно ст.125 КК України, на даний момент триває досудове слідство. Також наявний висновок експерта про ступінь тяжкості завданих відповідачем тілесних ушкоджень. Крім того, з 2 січня по 9 січня 2019 року вона знаходилась на лікуванні в клініці Меділенд (ПП Сігма) з діагнозом: ДЧМТ, забій рідини головного мозку І ступеню, контузія лівого ока легкого ступеню, забій м`яких тканин обличчя, завушної області зліва, цесалгивний синдром, супутній діагноз: міопатія середньої тяжкості ока з астигматизмом, ангиопатія сітчатки ока. Побиття її відповідачем відбувалося на очах дитини, внаслідок чого дитина пережила стрес. Відповідач в присутності дитини на її адресу кричав образливі слова. Також вона зверталася по допомогу у Київський міський центр по роботі з жінками щодо домашнього насилля. На даний момент вона та дитина відвідують психолога та реабілітуються від стресу. Відповідач не піклується про духовний розвиток дитини і своєю поведінкою не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі. Згідно зі ст.185 СК України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину. Так, позивачка зазначає, що синові потрібні консультації психолога та лікарів після її побиття, коли все сталося на очах дитини. Тому необхідно стягнути щомісячно по 1000 грн. з відповідача на її користь додатково. Крім того, вона змушена додатково купувати ліки для сина, витрачати кошти на розвиток здібностей дитини, що також потребує додаткових витрат на садочок та дитячий гурток.

Ухвалою суду від 4 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року, постановленою на місці, задоволено клопотання позивачки про залучення в якості органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб - виконавчого комітету Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за фактичним місцем проживання позивачки та дитини.

Правом на участь в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим на підставі ст.280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку позивачки.
Представник третьої особивиконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Іванова О.В. в судовому засіданні при вирішенні позову покладалась на розсуд суду, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В подальшому в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник виконавчого комітету Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення заявлених вимог не заперечував.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази, у тому числі в офіційному засвідченому перекладі на українську мову: свідоцтво про шлюб (а.с.6-7, 8-10) свідоцтво про народження дитини (а.с.11, 12-15), довідка про громадянство дитини (а.с.19), довідка про місце проживання (а.с.20), виписний епікриз (а.с.21-22), витяг з ЄРДР (а.с.23), довідка з Київського міського центру роботи з жінками (а.с.24), висновок експертного дослідження (а.с.25-27), постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.56), розрахунок заборгованості (а.с.57), рішення суду про видачу обмежувального припису (а.с.58-62), судовий наказ про стягнення аліментів (а.с.63), декларації, довідки з лікарні (а.с.64-66), сертифікат наркологічного огляду (а.с.67), медична довідка про проходження психіатричного огляду (а.с.68), довідка з місця роботи (а.с.69), характеристика з місця роботи (а.с.70), рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини (а.с.71-72), заочне рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.73-75), висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.76, 78).
Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.
Суд вважає належними доказами: свідоцтво про шлюб (а.с.56-7, 8-10) свідоцтво про народження дитини (а.с.11, 12-15), довідку про громадянство дитини (а.с.19), довідку про місце проживання (а.с.20), заочне рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.73-75), рішення про визначення місця проживання дитини (а.с.71-72), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування сторін у шлюбі, розірваному в судовому порядку, наявність у них спільної дитини - сина, який є громадянином України та проживає з матір`ю позивачкою по справі, з якою органом опіки та піклування дитині офіційно визначено місце проживання.
Суд вважає належними доказами: декларації, довідки з лікарні (а.с.64-66), сертифікат наркологічного огляду (а.с.67), медичну довідку про проходження психіатричного огляду (а.с.68), довідку з місця роботи (а.с.69), характеристику з місця роботи (а.с.70), так як вони містять інформацію, що стосується особи позивачки, стану її здоров`я.
Суд вважає належними доказами: постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.56), розрахунок заборгованості (а.с.57), судовий наказ про стягнення аліментів (а.с.63), так як вони містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме стягнення позивачкою з відповідача аліментів на утримання дитини в судовому порядку, наявність заборгованості по їх сплаті, що в сукупності є свідченням ухиленням відповідача від обов`язку утримувати дитину.
Суд вважає належними доказами: виписний епікриз (а.с.21-22), витяг з ЄРДР (а.с.23), довідка з Київського міського центру роботи з жінками (а.с.24), висновок експертного дослідження (а.с.25-27), рішення суду про видачу обмежувального припису (а.с.58-62), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме чинення відповідачем у відношенні до позивачки домашнього насилля, з приводу чого вона зверталась до поліції, реабілітаційного центру перебувала на лікуванні з отриманими тілесними ушкодженнями.
Суд вважає належним доказом: висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.76, 78), так як він містить інформацію, що стосується предмету доказування та підлягає врахуванню судом при ухваленні рішення.
Суд, відповідно до с.78 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.
Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Монтрей (департамент Сена-Сен-Дені), Франція між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Лілль, Франція, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Кривого Рогу, Україна, було укладено шлюб, свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 . Апостильовано 13 липня 2018 року в м. Париж Генеральним Прокурором Апеляційного Суду Парижу за №18290-1.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в Укклі, регіон Брюссель-Капіталь Королівства Бельгії, та зареєстрований громадянином України. Свідоцтво про народження видане Адміністративним відділом народжень 2015/3327. Апостильовано Комуною Уккля в м. Брюсселі 25 січня 2016 року під № НОМЕР_2 . Дитина значиться зареєстрованою громадянином України.

З січня 2019 року ОСОБА_1 проживає з сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №275 від 18 вересня 2019 року місце проживання дитини визначено з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.71-72).

ОСОБА_1 офіційно працює в Благодійній організації «Благодійний фонд «Перший добровольчий мобільний шпиталь ім. Миколи Пирогова» на посаді керівника з проектів та програм. За місцем роботи зарекомендувала себе з позитивного боку. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра, диспансерному обліку не перебуває.

6 червня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_1 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовий наказ набрав законної сили 6 червня 2019 року та пред`явлений до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області від 22 липня 2019 року відкрито виконавче провадження №59587033 з примусового виконання судового наказу.

Аліменти відповідач не сплачує, станом на 1 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 13 930 грн. 23 коп., що підтверджується розрахунком.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач допускав застосування у відношенні позивачки фізичного та психологічного насилля, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, лікарні. Мали місце випадки вчинення домашнього насилля відповідачем в присутності малолітнього сина, що стало причиною звернення позивачки до реабілітаційного центру. За цих обставин рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 травня 2019 року за заявою ОСОБА_1 судом видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 з встановленням тимчасових обмежень його прав у відношенні до ОСОБА_1 та дитини як постраждалих від домашнього насилля.

З огляду на вказані обставини Радою опіки та піклування при виконкомі Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 16 жовтня 2019 року надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлені на підставі змісту позову та досліджених судом письмових доказів.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються СК України.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У відповідності до ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав.
Отже на переконання суду, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання..
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.
Як слідує з висновку Ради опіки та піклування при виконкомі Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 .

В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.
Суд вважає обґрунтованим зазначений висновк, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків. При цьому така поведінка відповідача є винною та свідомою. Провівши аналіз стосунків між сторонами, ставлення відповідача до сина, пасивне відношення до виконання батьківських обов`язків, відсутність тенденції до виправлення, вчинення домашнього насилля в сім`ї, у тому числі на очах малолітньої дитини, ухилення від його матеріального утримання, та керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є необхідним.
За даних обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
При цьому суд враховує також положення ст.169 СК України, якою передбачено право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням ставлення до дитини.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в твердій сумі, суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї певних здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. За своїм характером ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Аналогічної позиції з цього приводу дотримувався Верховний Суд при розгляді справ №569/6838/15-ц (постанова від 26 вересня 2018 року) та №761/6933/17 (постанова від 26 вересня 2018 року).
Таким чином, виходячи з визначеного ст.141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, який узгоджується з положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», та аналізу вказаних норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що обов`язок участі у додаткових витратах на дитину по своїй суті є самостійним та окремим від обов`язку по утриманню дитини та покладається на обох батьків рівною мірою незалежно від того, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат, позивачка посилалась не необхідність відвідування сином консультацій психолога та лікарів, а також несення додаткових витрат на оплату за садочок та дитячих гуртків. Натомість позивачкою в рахунок підтвердження несення таких витрат не надано доказів, які б обґрунтовували таку вимогу та розмір понесених витрат. Підстав, які б визначали присудження додаткових витрат шляхом їх періодичного чи постійного стягнення з відповідача, судом також не встановлено, а позивачкою не доведено.
При цьому суд зауважує, що витрати, пов`язані з внесенням батьківської плати за дитячий садок, оплату гуртків не є додатковими витратами, а витратами, що здійснюються за рахунок аліментів на утримання дитини, заборгованість по яким обліковується окремо та не є підставою для їх віднесення до додаткових.

За даних обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог в цій частині за недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. за пред`явлення вимоги про позбавлення батьківських прав.
З огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення додаткових витрат на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відмову в її задоволенні, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст. ст. 19, 141, 153, 155, 164, 165, 180-185, 198 СК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лілль, Франція, батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне рішення складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов