Номер провадження: 22-ц/813/6151/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Приватбанк» у справі за позовом?Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на?рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сегеди О.М. 22 травня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 26 червня 2009 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки відповідачка ухилялась від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором б/н від 26 червня 2009 року в розмірі 52 742, 12 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 червня 2009 року, станом на 16 серпня 2017 року, в сумі 52 742 (п`ятдесят дві тисячі сімсот сорок дві) грн. 12 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2192,67 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 43661,73 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3900,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна ставка) - 2487,72 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2018 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Приватбанк» просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що між датою, на яку закінчився строк дії виданої відповідачу платіжної картки та датою, станом на яку позивач звернувся до суду із даним позвом, минуло менше трьох років, тобто позовна давність за правилами її обчислення за договором банківського рахунку - не пропущена.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-15).

Відповідно до умов кредитного договору, договір складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку».

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Однак, як вірно вказано у рішенні суду, такі умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви.

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором б/н від 26 червня 2009 року у відповідачки, станом на 16 серпня 2017 року, склалася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 52 742,12 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом - 2192,67 грн.,

заборгованості за відсотками за користування кредитом -43661,73 грн.,

заборгованості за пенею та комісією - 3900,00 грн.,

штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.,

штрафу (процентна ставка) - 2487,72 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

В процесі розгляду даної справи судом першої інстанції, представником відповідача була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України (а.с 92-93).

Згідно п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Матеріалами справи встановлено, що останній платіж було здійснено відповідачем 30 квітня 2014 року, а дія картки, яка була видана 26 червня 2009 року - до травня 2012 року (а.с. 8 звор.).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб`єктивного права або факту його порушення.

Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Суд першої інстанції вважав необгрунтованим посилання позивача на той факт, що позовна давність не сплинула, оскільки перебіг позовної давності був перерваний, внесенням 30 квітня 2014 року відповідачкою коштів за даним кредитним договором у сумі 200,00 грн., так як позовну заяву позивачем було подано 30 серпня 2017 року.

Тобто, як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача утворилась ще у травні 2014 року, у зв`язку із чим граничнимй терміном звернення до суду позивача за захистом свого порушеного права був травень 2017 року.

Зі змісту правової позиції Верховного Суду України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) вбачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Клопотання про поновлення з поважних причин пропущеного строку позовної давності позивач до суду не подавав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першоїх інстанції, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що у відповідачки було дві платіжні картки, остання з яких має термін дії до березня 2016 року, надані позивачем виписки по вказаних рахункам, за яким операції по картці № НОМЕР_1 проводились з 26 червня 2009 року по 28 лютого 2018 року, а по картці № НОМЕР_2 з 26 червня 2009 року по 16 грудня 2014 року, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що після спливу дії зазначеної в заяві платіжної картки, її було пролонговано або відповідачці видавалися нові платіжні картки за період 2009 - 2018 року, з новим терміном дії.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе