П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк» про стягнення доплати за виконану роботу при суміщенні професій (посад) та компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що у 2004 році він був прийнятий на роботу до відповідача АТ «Правекс Банк» на посаду стажера менеджера департаменту управління діяльністю ТОБО, після чого працював на різних посадах. Наказом відповідача № 3404-к від 25 жовтня 2016 року йогозвільнено із займаної посади менеджера з питань комерційної діяльності та управління Роздрібного київського регіонального центру департаменту роздрібного бізнесу головного управління бізнесу за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Вказував, що уперіод із 23 лютого 2007 по 25 червня 2010 року він тимчасово виконував обов`язки директора Мельниковського відділення Правексбанку, проте жодного разу йому не було виплачено доплату за виконання ним додаткових обов`язків, що є порушенням ст.105 КЗпП України, яка передбачає доплату за суміщення професій (посад). Оскільки посадові оклади у Мельниківському відділенні (ІІ клас) не встановлювалися, то розмір доплати має бути розрахований із заробітку, отриманого ним за аналогічний період на посаді директора Політехнічного відділення банку. Окрім того, доплата має бути стягнута з урахуванням компенсації втрати частини доходів з огляду на порушення строків її виплати.

У зв`язку з наведеним, просив суд стягнути з відповідача на його користь доплату за час тимчасового виконання обов`язків директора Мельниковського відділення з 23 лютого 2007 року по 25 червня 2010 року в розмірі 464351,77 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 464447,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12 липня 2019 року позов

- 2 -

задоволено. Стягнуто із АТ «Правекс Банк» на користь ОСОБА_1 доплату за час виконання обов`язків директора Мельниковського відділення у розмірі 464351,77 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 464447,50 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач АТ «Правекс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд не врахував та не дав належної оцінки доводам банку і наданим ним доказам щодо відсутності підстав для стягнення доплати. Зокрема, судом не враховано, що розмір доплати позивачу наказом по банку не встановлювався, а доплата фактично здійснювалася шляхом преміювання позивача, який неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності і не мав права на отримання премій, які йому виплачувалися як доплата. Суд не врахував рішення в аналогічних справах за участю Правекс Банку, де в позовах про стягнення доплат відмовлено. Окрім того, стягуючи доплату і компенсацію, суд не обгрунтував ці суми та не навів розрахунків, не зазначив порядок оподаткування стягнутої суми, не навів мотивів відхилення доказів банку, не зазначив про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги АТ «Правекс Банк» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник АТ «Правекс Банк» Мельник В.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хом`я В.П. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 із 2004 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах.

Наказом відповідача № 3404-к від 25 жовтня 2016 року позивачазвільнено із займаної

- 3 -

посади менеджера з питань комерційної діяльності та управління Роздрібного київського регіонального центру департаменту роздрібного бізнесу головного управління бізнесу за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Також судом встановлено, що в період із 11 січня 2006 року по 02 липня 2012 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді директора Політехнічного відділення ПАТ КБ «Правекс Банк».

В цей же період, наказом відповідача по особовому складу від 23 лютого 2007 року № 542-к у зв`язку із виробничою необхідністю, на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків директора «Мельниковського» відділення, які останній виконував до 25 червня 2010 року, коли було закрите Мельниковське відділення.

Згідно довідки від 14 травня 2018 року № 0602/223, виданої відповідачем, за період, під час якого на позивача було тимчасово покладено обов`язки директора Мельниковського відділення, останній доплати у процентному співвідношенні до посадового окладу за виконання обов`язків не отримував.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач на порушення вимог закону не здійснював позивачу доплату за час виконання останнім обов`язків директора Мельниковського відділення банку, а відтак вимоги про стягнення доплати грунтуються на законі.

Такі висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оплату праці», яка визначає структуру заробітної плати, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно ч.1 ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Проте, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром доплатиза час виконання позивачем обов`язків директора Мельниковського відділення банку з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.105 КЗпП України розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Тобто, законодавець чітко визначив, що розмір доплати за суміщення професій (посад) встановлюються колективним договором.

В період тимчасового виконання позивачем обов`язків директора Мельниковського відділення в ПравексБанку діяли колективні договори від 28 лютого 2006 року та від 15 травня 2008 року, зміст яких в частині визначення доплат є аналогічним.

У розділі ІІІ колективного договору від 28 лютого 2006 року (т.1 а.с.236-237), зокрема у п.п.3.6, 3.7 зазначено, що додаткова заробітна плата - це винагородження за роботу пона

- 4 -

встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, особливі умови праці; вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені діючим законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (наприклад, доплата за суміжність професій та посад, доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, за високі досягнення, за виконання особливо важливої роботи, компенсації при службових відрядженнях, доплата за роботу у понад основний час, у святкові та неробочі дні, в нічний час, премії та винагороди тощо). Конкретний розмір премій, який не може перевищувати 100 посадових окладів, та перелік працівників, які підлягають преміюванню, визначаються наказом по банку залежно від особистого трудового внеску працівника у загальні результати роботи та погоджуються з профспірковим органом.

Таким чином, у цьому колективному договорі не встановлено розмір доплат за суміщення, а визначено лише преміювання за виконання таких робіт.

Колективним договором від 15 травня 2008 року в п.3.6. визначено, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять: надбавки та доплати до посадових окладів за: суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Згідно п.3.8. даного колективного договору Премії, надбавки та доплати можуть бути загально банківськими. Індивідуальними, систематичними та разовими та встановлюються відповідним наказом. Розмір надбавок та доплат за суміщення професій (посад) та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи встановлюється відповідним наказом по підприємству, визначається в кожному випадку індивідуально та може складати до 100% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника. У випадку виконання роботи тимчасово відсутнього працівника зі звільненням від виконання основних обов`язків (заміщення) - надбавка (доплата) встановлюються у розмірі різниці між посадовими окладами. Розмір премії не може перевищувати ста п`ятдесяти посадових окладів (т.1 а.с.228-229).

Разом з тим, цим колективним договором також визначено, що конкретний розмір доплат за суміщення встановлюється відповідним наказом по підприємству та визначається в кожному випадку індивідуально.

Отже, за змістом колективних договорів конкретний розмір доплат за суміщення встановлюється відповідним наказом по підприємству та визначається в кожному випадку індивідуально.

Водночас, встановлено, що накази про встановлення конкретного розміру надбавки за виконання позивачем обов`язків директора Мельниковського відділення не видавалися.

Відповідно до роз`яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»в тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст.105 КЗпП у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника, який має право на доплату.

З огляду на відсутність наказів про встановлення розміру доплат позивачу, суд повинен був визначити розмір надбавки у процентному співвідношенні до окладу позивача з урахуванням вказаних обставин, чого не зробив.

При цьому суд помилково погодився із розрахунком позивача щодо розміру доплати в сумі 464351,77 грн., який є необгрунтованим, оскільки по-перше, розрахований не від

- 5 -

окладу, а від заробітку, який в тому числі включає премії, що суперечить положенням колективних договорів про обрахування доплат у процентах саме до окладу працівника.

По-друге, суд не врахував доводи відповідача щодо складності, характеру та обсягу роботи у Мельниковському відділенні, яке знаходилося у приміщенні автосалону і включало робоче місце касира, який лише приймав платежі та виконував пов`язаний з цим обмін валют, а інших стандартних операцій відділення не виконував.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із рішенням в частині задоволення вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 464447,50 грн.

Задовольняючи вимоги в цій частині суд не звернув уваги на безпідставний та надуманий розрахунок такої компенсації, оскільки позивач застосував при розрахунку компенсації наступний принцип. Так, наприклад, за березень 2007 року він узяв свій заробіток на посаді директора Політехнічного відділення 5764,69 грн. помножив його на індекс інфляції за березень 2007 року - 100,2 і отриманий добуток 5776,2 грн. вважав сумою компенсації. І таким же чином вчинив по кожному місяцю.

Наведений позивачем розрахунок, повністю суперечить Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року (з послідуючими змінами). У додатку до цього порядку маються прості та зрозумілі приклади обрахування такої компенсації, з якими розрахунок позивача взагалі не співвідноситься та не базується на них.

Також, суд не звернув уваги, що у наданому позивачем розрахунку компенсації взагалі відсутній період її нарахування у календарному обчисленні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повному обсязі грунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Рішення суду в частині стягнення доплати за виконання позивачем обов`язків директора Мельниковського відділення банку підлягає зміні з наступних підстав.

Судом незаперечно встановлено, що в період із 23 лютого 2007 року до 25 червня 2010 року на позивача було тимчасово покладено виконання обов`язків директора Мельниковського відділення, однак доплат у процентному співвідношенні до посадового окладу за виконання обов`язків він не отримував, що є порушенням ст.105 КЗпП України та його прав, які підлягають до захисту шляхом стягнення доплати.

Визначаючи розмір доплати, колегія суддів враховує, що позивач виконував обов`язки директора Мельниковського відділення, яка було розташоване в приміщенні автосалону «Тайм-Авто» і складалося із робочого місця касира, який виконував лише операції по прийому платежів від осіб та обміну валют. Тобто, судом встановлено, що приміщення не належало банку, а відтак не потребувало від директора організаційних дій по забезпеченню охорони приміщення, обладнання сигналізацією та укладання відповідного договору на його охорону, прибирання приміщення, в тому найняття на роботу для цього працівників,

забезпечення належного технічного стану, ремонту, тощо. Як і не потребувало організації робочих місць працівників (забезпечення меблями, стільцями, тощо), в тому числі їх доступу до інтернету та побутових умов, які забезпечувалися власником цього приміщення автсалону.

Також колегія суддів враховує, що у підпорядкуванні позивача був лише касир (касири), який здійснював безпосередній прийом платежів в автосалоні, що не потребувало зусиль директора для організації роботи значної кількості працівників. Окрім того, як вище вказувалося, відділення не виконувало стандартних функцій банківського відділення, зокрема не видавало кредити і не укладало пов`язані з цим кредимтні договори, не приймало депозити і відповідно не укладало договори вкладу, не займалося обслуговуванням клієнтів, зокрема відкриттям чи закриттям рахунків клієнтів, а також безготівковим чи готівковим перерахуванням коштів за їх розпорядженням, не приймало комунальні та інші платежі від населення.

Наведене у сукупності свідчить про незначний обсяг обов`язків позивача на посаді директора Мельниківського відділення, а тому колегія суддів прийшла до висновку про визначення позивачу доплати у розмірі 10 % від посадового окладу, отриманого ним за кожен місяць роботи на посаді директора Політехнічного відділення в цей же період, яка складає 31194,42 грн.

Як вище вказувалося відповідно до положеньколективних договорів від 28 лютого 2006 року та від 15 травня 2008 року, колегія суддів визначає доплату у процентах саме до посадового окладу з урахуванням довідки про заробіток позивача від 14 травня 2018 року № 0602/223.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що доплата фактично здійснювалася шляхом преміювання позивача, який неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності і не мав права на отримання премій, які йому виплачувалися як доплата. Посилаючись на вказані обставини відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що премії являли собою доплату.

Також колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про неврахування судом рішень в аналогічних справах за участю Правекс Банку, де в позовах про стягнення доплат відмовлено, зокрема рішення апеляційного суду м.Києва від 01 жовтня 2014 року у справі № 22-ц/796/11510/2014, оскільки у справах різні учасники, а відповідно до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи лише обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім того, у даній справі при звільненні працівника банку йому було виплачено 134325 грн. додаткових компенсацій і суд погодився з доводами представників відповідача про те, що данакомпенсація, виплачена при припиненні трудових відносин,є остаточним розрахунком саме за невиплачені доплати, передбачені ст.105 КЗпП України.

Рішення суду в частині стягнення компенсації втрати частини доходів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог з наступних підстав.

За положеннями ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства установи і організації здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку

- 7 -

порушення строків їх виплати у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, в тому числі заробітної плати.

Оскільки, відповідач не виплатив позивачу доплату, яка входить до структури заробітної плати працівника (ст.2 Закону України «Про оплату праці»), то останній має право на отримання компенсації втрати частини доходів, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Водночас згідно ст.3 вказаного Закону сума компенації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу.

Тобто, закон передбачає нарахування компенсації на дохід, який залишається після утримання роботодавцем податків і обов`язкових платежів.

Аналогічні положення щодо нарахування компенсації на дохід лише після утримання з нього податків і зборів містить п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМ України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Визначивши доплату у розмірі 10 % від посадового окладу за кожен місяць роботи із 23 лютого 2007 року по 25 червня 2010 року, загальний розмір якої складає 31194,42 грн., суд позбавлений можливості вирахувати із вказаної суми податки і обов`язкові платежі, оскільки це потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Отже, суд позбавлений можливості здійснити нарахування компенсації на доход позивача, який має бути визначений після утримання податків і обов`язкових платежів, і як наслідок обрахувати компенсацію згідно вимог Закону, а відтак вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про нарахуавння компенсації, на визначену судом доплату, як частину несвоєчасно отриманої заробітної плати.

При подачі апеляційної скарги відповідач АТ «Правекс Банк» сплатив судовий збір у розмірі 15052,50 грн. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України колегія суддів компенсує судовий збір за рахунок держави пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» задоволити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 липня 2019 року в частині стягнення доплати змінити, стягнувши із Акціонерного товариства «Правекс-Банк» (місцезнаходження: 01021, м.Київ, Кловський узвіз 9/2, ) на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) доплату за час тимчасового виконання обов`язків директора Мельниковського відділення у розмірі 31194 гривні 42 коп. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, витрати на правничу допомогу у розмірі 700 гривень.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 липня 2019 року в частині стягнення компенсації втрати частини доходів скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк» про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати.

- 8 -

Сплачений Акціонерним товариством «Правекс Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 10000 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: