Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 316/1703/15-ц

провадження № 61-10028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2016 року в складі судді Курач І. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надані кредитні кошти у сумі 28 760,00 доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25 грудня 2027 року.

В забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки поручителем виступила ОСОБА_2 , яка уклала з банком договір поруки від 26 грудня 2007 року.

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору у нього станом на 21 липня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 58 081,84 доларів США, що еквівалентно 1 279 666,83 грн (відповідно до курсу Національного банку України станом на 21 липня 2015 року).

З огляду на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 1 279 666,83 грн та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 31207Ж092-К від 26 грудня 2007 року в сумі 1 279 666,83 грн, що складається із: заборгованості за кредитом 27 441,79 доларів США, що еквівалентно 604 601,19 грн; заборгованості за нарахованими процентами 20 862,17 доларів США, що еквівалентно 459 638,03 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 3 637,58 доларів США, що еквівалентно 80 143,58 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 6 140,31 доларів США, що еквівалентно 135 284,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 654,00 грн на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги не спростовані відповідачами, а тому такі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд вказав, що посилання відповідача на те, що позовна давність має застосовуватися до кожного щомісячного платежу є необґрунтованими, оскільки така не може бути застосована у випадку, коли боржник вже набув обов`язок сплатити обумовлену договором суму.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в указаній частині відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 ,витребувано цивільну справу № 316/1703/15-ц з Енергодарського міського суду Запорізької області.

Ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 20 лютого 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що сторони у кредитному договорі врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто змінили строк виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів.

Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 19 листопада 2008 року, а тому, відповідно до вимог пункту 4.5 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через місяць, тобто з 20 січня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов`язання змінено на 20 січня 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з метою захисту свої порушених прав. Однак позивач звернувся до суду лише 04 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У березні 2017 року на адресу суду від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін. Як підставу для відмови у задоволенні касаційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 визнав свій борг за кредитним договором, сплативши 29 жовтня 2013 року частину суми процентів за кредитним договором. Відтак, подана ПАТ «Укрсоцбанк» 04 серпня 2015 року позовна заява, пред`явлена у межах позовної давності.

На думку позивача, наслідки пропуску позовної давності не можуть бути застосовані до заборгованості по тілу кредиту, оскільки при сплаті такої суми фактично відбувається повернення кредитору майна, яке надане ним у тимчасове користування позичальнику. Також пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 з таких мотивів.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 31207Ж092-к від 26 грудня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 28 760,00 доларів США, строком до 25 грудня 2027 року, на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення зобов`язань відповідача ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки поручителем виступила ОСОБА_2 , яка уклала з банком договір поруки від 26 грудня 2007 року.

Згідно із розрахунком банку, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у нього, станом на 21 липня 2015 року, утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 58 081,84 доларів США, що еквівалентно 1 279 666,83 грн. Вказана заборгованість включає: заборгованість за кредитом 27 441,79 доларів США, що в еквіваленті становить 604 601,19 грн; заборгованість за нарахованими процентами 20 862,17 доларів США, що в еквіваленті становить 459 638,03 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 3 637,58 доларів США, що в еквіваленті становить 80 143,58 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 6 140,31 доларів США, що в еквіваленті становить 135 284,02 грн.

Також апеляційним судом встановлено, що відповідач виконував зобов`язання за кредитним договором до 19 листопада 2008 року, а в подальшому порушував графік сплати грошових зобов`язань. Зокрема, відповідно до таблиці погашення нарахованих відсотків за договором відповідач останній раз сплатив 1 500,00 доларів США 29 жовтня 2013 року, що також підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 29 жовтня 2013 року, призначенням платежу зазначено погашення заборгованості згідно договору № 31207Ж092-К від 26 грудня 2007 року.

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційному суді заявляв про застосування наслідків пропуску позовної давності та наполягав, що не сплачував грошових коштів за кредитним договором після 19 листопада 2008 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1 цього договору.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Сторони у кредитному договорі № 31207Ж092-к від 26 грудня 2007 року обумовили строк кредитування до 25 грудня 2027 року. Відповідно до листа - вимоги від 30 грудня 2008 року, банком запропоновано відповідачу погасити всю заборгованість до 10 січня 2009 року, тобто кредитором змінено строк виконання зобов`язання на вказану дату.

Оскільки кредитором змінено строк виконання зобов`язання до 10 січня 2009 року, то позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів нарахованих до цієї дати є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності (позовна давність для пред`явлення вказаних вимог спливла 11 січня 2012 року).

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення процентів, пені та штрафів, нарахованих після 10 січня 2009 року, тобто поза межами строку кредитування, оскільки у позикодавця було відсутнє право на нарахування цих платежів.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі №6-1996цс16.

Доводи касаційної скарги про переривання позовної давності здійсненням відповідачем ОСОБА_1 29 жовтня 2013 року платежу на суму 1 500,00 доларів США є неприйнятними, оскільки до вказаного дня позовна давність вже спливла, а переривання може мати місце лише під час перебігу позовної давності та до її спливу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення в оскарженій частині скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволені позову в цій частині.

Щодо відшкодування судових витрат

За результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у позові ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, тому сплачені відповідачем при поданні апеляційної та касаційної скарг 4 019,04 грн та 4 384,80 грн, відповідно, суми судового збору за правилами статті 141 ЦПК України мають бути відшкодовані йому повністю позивачем.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року, в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31207Ж092-К від 26 грудня 2007 року в загальній сумі 1 279 666,83 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 4 019,04 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 4 384,80 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2016 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук