ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2077/19 Справа № 214/830/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/830/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. об 11 годині 15 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 06.08.2008 року між Акціонерним Комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 , за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 29 627 доларів США строком до 05.08.2015 року зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 14% річних з можливістю її перегляду та зміни в порядку, встановленому договором та законом. Порядок погашення кредиту сторонами погоджено шляхом внесення щомісячних платежів з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Додатковою угодою №1 від 29.05.2009 року п.2.1 кредитного договору викладено в новій редакції. Забезпеченням виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 виступала порука ОСОБА_5 за договором поруки №221811 від 06.08.2008 року, ОСОБА_3 за договором поруки №238917 від 29.05.2009 року, та ОСОБА_4 за договором поруки №238918 від 29.05.2009 року. Відповідно до умов договорів поруки, поручителі зобов`язалися відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_1 в повному обсязі усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 . Натомість останній в порушення умов договору свої зобов`язання припинив належним чином виконувати починаючи з жовтня 2013 року, у зв`язку з чим банком реалізовано право вимоги дострокового повернення кредиту. Так, 03.11.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» направило позичальникові та поручителям вимоги про дострокове погашення заборгованості, облікованої станом на 12.01.2015 року, в загальному розмірі 10 239,69 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту (тіло) 8 395,66 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 132 298,52 грн.; по процентам 1 837,03 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 28 947,85 грн., а також нараховану пеню в сумі 14 503,62 грн. Оскільки направлені банком вимоги на адресу відповідачів останніми ігноруються, представник позивача, діючи від імені та в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь кредитора заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, станом на 12.01.2015 року, в загальному розмірі 10 232,69 доларів США, еквівалентних 161 246,37 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 8 395,55 доларів США, що еквівалентно 132 298,52 грн., по процентам за користування кредитом 1 837,03 доларів США, що еквівалентно 28 947,85 грн., та стягнути пеню в сумі 14 503,62 грн.; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 1 757,50 грн.

У зв`язку з укладенням договору факторингу №17 від 20.04.2015 року, права грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 06.08.2008 року перейшли від первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» до нового ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року замінено позивача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

С ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, станом на 12.01.2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп.

С ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, станом на 12.01.2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп.

С ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, станом на 12.01.2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , з кожного окремо в рівних частках, на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», по 439 грн. 37 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнутио з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» в дохід держави недоплачену суму судового збору 12 грн. 10 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування судом всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_3 наполягає на тому, що ОСОБА_1 не отримував від позивача жодних коштів, а кошти були перераховані банком безпосередньо до автосалону у гривні, а не у доларах, як було передбачено умовами кредитного договору. Судом першої інстанції було постановлено ухвалу про витребування доказів, яка залишилася невиконаною банком, у зв`язку з чим, на думку відповідача, рішення було ухвалено без належних доказів у справі, які могли б підтвердити, як факт надання кредиту, так і факт прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. При цьому, зауважує, що позивачем не було надано суду Додатку до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною та яким передбачено графік повернення кредиту, а тому висновок суду щодо порушення позичальником термінів виконання зобов`язань та наявність у позивача права на дострокове повернення кредиту не ґрунтується на матеріалах справи. Також, ОСОБА_3 вказує й на те, що суд першої інстанції позбавив його можливості заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки він не підписував договір поруки та говорив в суді першої інстанції про те, що витребування оригіналів банківських документів необхідно для заявлення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Відповідач вважає, що звернення кредитором до суду з даним позовом до нього, як до поручителя, є незаконним, оскільки йому не було вручено досудову вимогу про погашення заборгованості, до того ж банк не повідомив його й про зміну умов кредитного договору, що є обов`язковою вимогою ст. 559 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм матеріального права, на думку ОСОБА_1 , полягає в тому, що судом не було надано належної оцінки умовами п. 1.3.2., 1.3., 5.2 Кредитного договору щодо права банку ініціювати зміну відсоткової ставки у сторону збільшення, яка є нікчемною та суттєво порушує права позичальника, валюта кредиту була визначена в іноземній валюті, що є незаконним та підвищення курсової різниці призвело до зміни істотного становища сторін. Відповідач зауважує, що під час оформлення кредиту його не було повідомлено у письмовій формі про кредитні умови у порядку ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що є підставою для застосування судом наслідків нікчемного правочину. Також, зауважує, що він не отримував від позивача жодних коштів, а кошти були перераховані банком безпосередньо до автосалону у гривні, а не у доларах, як було передбачено умовами кредитного договору.

Порушення норм процесуального права, на думку відповідача ОСОБА_1 , полягає в тому, що судом не було враховано факт ненадання позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та проігноровано власну ухвалу про витребування доказів, яка залишена без виконання.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - адвоката Мачихина Ю.М., який заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представника адвоката Лук`янчука О.В., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бондаренка О.В., які кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.08.2008 року між Акціонерним Ккомерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», як банком з одного боку, та ОСОБА_1 , як позичальником, з іншого боку, було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 (далі за текстом Кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого банк надав позичальникові кредит в сумі 29 627 доларів США, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника за № НОМЕР_2 , згідно п.1.5 договору (т.1 а.с.6-14).

Відповідно до п.1.2.2 Кредитного договору, кредит надано позичальникові строком до 05.08.2015 року із зобов`язанням повернути кредит в повному обсязі в терміни та на умовах, що встановлені графіком погашення кредиту додатком №1 до договору.

Цільове призначення кредиту визначено п.1.4 договору - для особистих потреб позичальника, а саме купівлі автомобіля.

Як визначено п.1.3 Кредитного договору (т.1 а.с.7), за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1 договору (тобто 28%). Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або повної несплати платежу, встановленого в договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення заборгованості.

Порядок зміни процентної ставки регламентовано розділом 5 кредитного договору (т.1 а.с.11).

Забезпеченням виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року виступає порука наступних осіб: ОСОБА_2 за договором поруки №221811 від 06.08.2008 року, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.16-18); ОСОБА_3 за договором поруки №238917 від 29.05.2009 року, укладеним між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.19-21); ОСОБА_4 за договором поруки №238918 від 29.05.2009 року, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.22-24). Всі договори поруки є типовими та укладені з кожним з поручителів окремо.

Відповідні зміни щодо укладенням договорів поруки як зобов`язань, забезпечуваних основне кредитне зобов`язання, внесено до п.2.1 Кредитного договору Додатковою угодою №1 від 29.05.2009 року (т.1 а.с.15). Інші умови договору залишено незмінними.

За умовами п.п.1.1-1.2 договорів поруки, поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитом, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року. Підписанням договорів поручителі підтвердили свою обізнаність з умовами кредитного договору, зокрема: сумою основного боргу 29 627 доларів США; процентною ставкою 14%, якщо згідно умов кредитного договору не буде встановлено іншу; термін виконання зобов`язань до 05.08.2015 року.

Пунктами 2.1 Договорів поруки визначено, що у випадку зміни умов основного договору поручителі, підписанням цих договорів, підтверджують свою згоду на здійснення таких змін, які не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2 (т.1 а.с.25), ОСОБА_1 06 серпня 2008 року отримав кредит в повному обсязі в сумі 29 627 доларів США шляхом зарахування коштів на його рахунок та подальшою видачею їх позичальникові через Криворізьке управління АКІБ «УкрСиббанк».

Натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконував, допускаючи прострочення внесення щомісячних платежів та внесення щомісячних платежів в меншій сумі, ніж попередньо було погоджено при укладенні договору, у зв`язку з чим, станом на 12.01.2015 року, виникла наступна заборгованість: за кредитом 8 395,55 доларів США, по процентам за користування кредитом 1 837,03 доларів США, та пені 14 503,62 грн.

20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу №17, за умовами якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшов до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», в результаті чого останнє набуло статусу нового кредитора (т.1 а.с.92-93).

Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20.04.2015 року та акту приймання-передачі вимог (т.1 а.с.94, 97), розмір права відступленої вимоги за вказаним кредитним договором становить 10 846,93 доларів США. При цьому, права вимоги передано новому кредиторові як за основним, так і забезпечуваними його зобов`язаннями за договорами поруки.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року з позичальника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено Розділом 6 Кредитного договору.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти т а інші обумовлені договором платежі.

У зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, пред`явивши позов до суду.

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, кредитор ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого у цьому зобов`язанні є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 , що зумовило для нього виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в повному обсязі і суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення на користь позивача суми заборгованості у розмірі 18 811,80 грн.

При цьому, колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року, який підписано сторонами та який є чинним, та розмір заборгованості не спростовано позичальником, як і не надано власного розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом не було надано належної оцінки умовами п. 1.3.2., 1.3., 5.2 Кредитного договору щодо права банку ініціювати зміну відсоткової ставки у сторону збільшення, яка є нікчемною та суттєво порушує права позичальника, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як слідує з умов укладеного між сторонами Кредитного договору, процентна ставка встановлена сторонами у розмірі 14,00 річних (п. 1.3.1.) за користування кредитним коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Якщо Банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діяючий за цим Договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором Термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у пункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого Договором. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (п. 1.3.3.1).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором, Банком, з урахуванням пункту 1.3.1. цього Договору, застосовувалася процентна ставка у розмірі 14,00 річних та у розмірі 28% річних на прострочену суму боргу, тобто у подвійному розмірі від ставки у розмірі 14,00 річних, а тому відсутні підстави вважати, що Банк скористався своїм правом визначеним п. 1.3.2., 1.3., 5.2 Кредитного договору щодо права банку ініціювати зміну відсоткової ставки у сторону збільшення.

При цьому, правомірність включення до Кредитного договору умов щодо права Банка збільшувати відсотки за кредитним договором в односторонньому порядку не є предметом даного позову, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав надавати аналіз пунктам 1.3.2., 1.3., 5.2 Кредитного договору і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не стосуються предмету даного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що валюта кредиту була визначена в іноземній валюті, що є незаконним та підвищення курсової різниці призвело до зміни істотного становища сторін, теж не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора про стягнення заборгованості, з огляду на наступні обставини.

Так, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 36 Закону України Про Національний Банк України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторонни приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

При підписанні кредитного договору, ОСОБА_1 погодився з його умовами та, відповідно, теж прийняв на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу (п. 1.1.), а тому його твердження щодо несправедливості умов кредитного договору є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що під час оформлення кредиту його не було повідомлено у письмовій формі про кредитні умови у порядку ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що є підставою для застосування судом наслідків нікчемного правочину, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Так, за змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Тобто, вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов цього Договору та в подальшому частково виконував його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, розміру щомісячного платежу; порядку його розрахунку, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, тобтоукладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, кредитний договір укладено сторонами у відповідності зі ст.1055 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, протягом тривалого часу договір виконувався, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та зводяться до намагання уникнути відповідальності з погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що він не отримував від позивача жодних коштів, а кошти були перераховані банком безпосередньо до автосалону у гривні, а не у доларах, як було передбачено умовами кредитного договору, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п.1.1 укладеного сторонами Договору банк надав позичальникові кредит в сумі 29 627 доларів США, з визначенням його еквіваленту за курсом НБУ України на день укладення Договору у розмірі 143 528,00 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника за №2700 (згідно п.1.5 договору) (т.1 а.с.6-14).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке на його думку полягає в тому, що судом не було враховано факт ненадання позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та проігноровано власну ухвалу про витребування доказів, яка залишена без виконання, колегією суддів не приймаються, оскільки заявлені позовні вимоги в частині стягнення боргу за кредитом з позичальника ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами та невиконання позивачем ухвали про витребування доказів не призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позовних вимог.

Доводи відповідача ОСОБА_1 , які надано суду апеляційної інстанції з порушенням строків визначених ЦПК України, про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки правомірності набуття ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року (т. 3 а.с. 40-41), не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження факту визнання договору факторингу №17 від 20.04.2015 року недійсним, а в силу положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»в частині стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з кожного окремо солідарно з позичальником ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і кожен з поручителів за окремими договорами поруки відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з кожного з відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку з відповідачем ОСОБА_1

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як з поручителів, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року з відповідача ОСОБА_3 , як з поручителя за Договором поруки №238917 від 29.05.2009 року, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в зазначеній частині, не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно статей 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.

Отже, Договір поруки №238917 від 29.05.2009 року, спір щодо якого виник у даній справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем ОСОБА_3 заперечується факт підписання цього Договору.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Наслідки ухилення від участі в експертизі визначені у статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що Договір поруки №238917 від 29.05.2009 року він не підписував, та навіть не знав про його існування (на чому він наполягав й у суді першої інстанції), Дніпровським апеляційним судом 15 січня 2019 року було постановлено ухвалу про витребування від ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та надання суду у строк до 07 березня 2019 року: оригіналу Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 Л ОСОБА_8 ; оригіналу Договору поруки №238917 від 29.05.2009 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 , для подальшого призначення судової почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 181-182).

11 лютого 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов лист АТ «УкрСиббанк» (вихідний №2101/15251 від 11.02.2019 року), в якому останній повідомив, що витребувані судом документи було передано ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», як новому кредитору боржника відповідно до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року (т. 2 а.с. 195).

25 липня 2019 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» повідомило суд про те, що витребувані докази надати не може, у зв`язку з тим, що вони витребувані судом не для проведення експертизи, а лише для ознайомлення та можуть бути втрачені при пересилці. При цьому, останній зазначив, що відповідачі не заявляли письмового клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та предметом спору є стягнення заборгованості, а не визнання кредитного договору недійсним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для надання суду апеляційної інстанції витребуваних доказів у справі (т. 3 а.с. 26).

29 жовтня 2019 року позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» повідомив суд, що оригінали доказів, витребуваних ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, втрачені та не можуть бути надані суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с. 75-76), та надано Акт встановлення факту відсутності документів від 21 жовтня 2019 року, засвідчений печаткою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (т. 3 а.с. 77).

Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не здійснив жодних дій щодо доведення заявлених ним позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 та фактично усунувся від проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, яка надала б суду можливість встановити дійсність тверджень відповідача ОСОБА_3 щодо не підписання ним Договору поруки №0 від 28 січня 2008 року, у зв`язку з чим колегія суддів, з урахуванням приписів статті 109 ЦПК України, дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між ним та відповідачем ОСОБА_3 Договору поруки №238917 від 29.05.2009 року в письмовій формі, як це встановлено у статтях 546, 547 ЦК України, у зв`язку з чим колегією суддів вирішено зазначене питання за наявними у справі матеріалами.

Так, у Договорі поруки №238917 від 29.05.2009 року зазначено, що його підписано з однієї сторони від імені АКІБ «УкрСиббанк» начальником відділення №43, яке розташоване за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Лісового, 11, та з другої сторони поручителем ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 19-21).

Згідно з табелем обліку використання робочого часу Прокуратури Запорізької області за травень 2009 року (т. 2 а.с. 173), 29 травня 2009 року для начальника слідчого управління Прокуратури Запорізької області Вишневського О.В. було робочим днем та в табелі відсутні відмітки про неявку останнього в цей день на роботу, у зв`язку з чим колегія суддів вважає прийнятним доводи останнього про те, що він навіть фізично не міг бути присутнім у цей день в місті Кривому Розі та підписувати будь-які договором, у тому числі й Договір поруки №238917 від 29.05.2009 року, а тому надана позивачем до суду копія цього Договору не породжує цивільних прав та обов`язків для відповідача ОСОБА_3 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом з відповідача ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю " ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ ", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: