Провадження № 2/161/3748/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки, про визнання недійсним ордера на жиле приміщення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки, про визнання недійсним ордера на жиле приміщення.

Свій позов мотивує тим, що 11.04.2007 року на спільному засіданні адміністрації та президії профкому працівників Волинського державного університету імені Лесі Українки прийнято рішення про надання як ОСОБА_3 - завідувачу сектору історичної літератури Волинського державного університету імені Лесі Українки, так і ОСОБА_1 - асистенту кафедри музично-теоретичних дисциплін Волинського державного університету імені Лесі Українки по ліжко-місцю в кімнаті АДРЕСА_1. З метою поліпшення житлових умов неодноразово зверталась з заявами до ректора університету. Однак, 11.05.2016 року з метою покращення житлових умов ОСОБА_3 було видано ордер на жиле приміщення - 1 кімнату пл. 12 кв.м. (тепер - кімната АДРЕСА_1, раніше - АДРЕСА_1 без її відселення та надання іншого жилого приміщення. Крім того, не враховано, що вона є одинокою матір`ю, на утриманні якої перебуває малолітня дитина. Вважає дії службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення ОСОБА_3 неправомірними, оскільки видача оспорюваного ордера порушила житлові права одинокої матері та її неповнолітньої дитини. З врахуванням викладеного, просить визнати недійсним ордер № 119 на жиле приміщення від 11.05.2016 року, виданий ОСОБА_3 та стягнути з відповідача в її користь 768, 40 грн. судового збору.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов вважають безпідставним, таким, що пред`явлений до неналежного відповідача. Крім того, вказують, що питання щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 неодноразово розглядались та вирішувались на засіданнях адміністрації та президії профкому працівників СНУ ім.. Лесі Українки, однак, позивач відмовляється від запропонованого їй житла та отримання ордера.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому враховано наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 42, ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним ордера на жиле приміщення, позивач визначила як відповідача ОСОБА_3 , фізичну особу, якій видано оспорюваний ордер.

Під час обговорення в судовому засіданні питання щодо належності визначеного відповідача, представник позивача зазначила, що видачею оспорюваного ордера ОСОБА_3 порушено житлові права позивача, а тому, в разі визнання ордера, виданого ОСОБА_3 , недійсним, остання підлягає виселенню з наданням їй іншого жилого приміщення.

Разом з тим, як встановлено судом, гуртожиток АДРЕСА_1 державі Україна в особі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України на праві державної власності. Право оперативного управління належить Східноєвропейському національному університету імені Лесі Українки. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності, виданим 22.03.2011 року на підставі рішення виконакому Луцької міської ради від 17.03.2011 року № 218-8, та Витягом про державну реєстрацію права власності від 25.05.2011 року.

Згідно ордера № 119, виданого 11.05.2016 року Східноєвропейським національним університетом, ОСОБА_3 надано для проживання жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Між тим, позивачем не доведено та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення її прав чи законних інтересів відповідачем - ОСОБА_3 при видачі оспорюваного ордера № 119 на жиле приміщення від 11.05.2016 року.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки, про визнання недійсним ордера на жиле приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.11.2019 року.

Суддя Черняк В.В.