Єдиний унікальний номер 235/2966/19 Номер провадження 22-ц/804/2507/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м. Бахмут Донецької області

Донецький апеляційний суд у складі судді-доповідача Соломахи Л.І., суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В., розглянувши у приміщенні суду у письмовому провадженні цивільну справу № 235/2966/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про стягнення заборгованості по заробітній платі з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року у складі судді Величко О.В., -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі ДП "ВК "Краснолиманська") про захист трудового права.

Зазначав, що з 17 лютого 1992 року по 17 жовтня 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробок.

В березні 2010 року його було безпідставно відсторонено від роботи.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року встановлено, що за 9 днів вимушеного прогулу в березні 2010 року йому підлягало нарахуванню за вимушений прогул 2 337,66 грн. Суд зазначив, що заборгованість роботодавця щодо оплати його праці за березень 2010 року станом на жовтень 2017 рік не погашена.

В липні 2011 року відповідачем заборгованість була частково погашена.

08 грудня 2017 року відповідачем на його рахунок у Приватбанку було перераховано 1 005,00 грн., 26 січня 2018 року -10,05 грн.

Посилаючись на те, що станом на 01 травня 2010 року заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року після утримання податків складала 2 028,16 грн. (підлягало сплаті 2 337,66 грн. згідно рішення суду + своєчасно нарахована згідно особового рахунку за березень 2010 року 2 715,93 грн. + 135,38 грн., всього 5 189,27 грн., а за вирахуванням податків - 4 502,21 грн.; виплачено у квітні 2010 року 2 474,05 грн.; 4 502,21 - 2 474,05 = 2 028,16).

28 липня 2011 року відповідачем погашена заборгованість по заробітній платі у розмірі 885,96 грн., а за вирахуванням податків - 768,66грн.

За період з травня 2010 року по червень 2011 року сукупний індекс споживчих цін склав 1,108, а тому заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року у розмірі 2 028,16 грн. знецінилася і він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати за цей період, з урахуванням якої заборгованість станом на 28 липня 2011 року склала 2 247,20 грн. (2 028,16 х 1,108).

Після виплати 28 липня 2011 року 768,66 грн. залишок заборгованості складав 1 478,54 грн. (2 247,20 - 768,66).

У грудні 2017 року відповідач виплатив йому 1 005,00 грн. За період з липня 2011 року по листопад 2017 року сукупний індекс споживчих цін склав 2,241, а тому залишок заборгованості по заробітній платі за березень 2010 року у розмірі 1 478,54 грн. знецінився і він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати за цей період з урахуванням якої заборгованість станом на січень 2018 року склала 3 313,41 грн. (1 478,54 х 2,241).

Після виплати в грудні 2017 року 1 005,00 грн., залишок заборгованості склав 2 308,41 грн. (3 313,41 - 1005,00).

В січні 2018 року йому виплатили 10,05 грн. За грудень 2017 року індекс споживчих цін склав 1,01, а тому залишок заборгованості по заробітній платі за березень 2010 року у розмірі 2 308,41 грн. знецінився і він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати за цей період, з урахуванням якої заборгованість склала 2 331,49 грн. (2 308,41 х 1,01).

Після виплати в січні 2018 року 10,05 грн., залишок заборгованості склав 2 321,44 грн. (2331,49 - 10,05).

З урахуванням знецінення заборгованості по заробітній платі в сумі 2 321,44 грн. за період з січня 2018 року по березень 2019 року і до 30 квітня 2019 року орієнтовна заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року складає 2 610,59 грн. (2 321,44 х 1,098 х 1,01 х 1,005 х 1,009).

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у сумі 2 610,59 грн. (а.с. 1 - 4).

Після подання позову позивач позовні вимоги у порядку, передбаченому частиною третьої статті 49 ЦПК України, шляхом подання відповідної письмової заяви, не змінював.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП "ВК "Краснолиманська" задоволено частково.

Стягнуто з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року в сумі 451,70 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 840,16 грн., всього 1 291,86 грн., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Зобов`язано ДП "ВК "Краснолиманська" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 291,86 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь держави судовий збір в сумі 12,92 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 113 - 116).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 1992 року по 17 жовтня 2012 року працював в ДП "ВК "Краснолиманська" гірничим робітником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду дільниці РГВ-1.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 235/1920/17 встановлено, що з підприємства ДП "ВК "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року в сумі 2 337,66 грн., в межах заявлених вимог стягнуто з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 сума заборгованості за березень 2010 року - 1 000 грн. (а.с. 10 - 13).

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" від 11 грудня 2017 року № EIHPTO2T5DEOOJQA на картковий рахунок позивача на виконання судового рішення по справі № 235/1920/17 зараховано 1 005,00 грн. (а.с. 21).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2017 року у справі № 235/1633/17, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року та набрало законної сили, встановлено, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за 9 днів вимушеного прогулу не з вини працівника за березень 2010 року в сумі 885,96 була нарахована підприємством в червні 2011 року, а виплачена в липні 2011 року, визначений розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - 80,09 грн. та в межах заявлених позовних вимог стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 10 грн. (а.с. 95 - 97).

На виконання рішення суду від 18 липня 2017 року у справі № 235/1633/17 суму компенсації 10 грн. перераховано позивачу на його картковий рахунок 26 січня 2018 року (а.с. 22).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не була своєчасно виплачена заробітна плата за березень 2010 року в сумі 2 337,66 грн., з яких:

- 885,96 грн. нараховано в червні 2011 року, виплачено в липні 2011 року (а.с. 14);

- 1 000,00 грн. перераховано на рахунок позивача в ПАТ "КБ "Приватбанк" 08 грудня 2017 року (а.с. 102);

- 451,70 грн. - залишок несплаченої суми заборгованості по заробітної плати станом на день розгляду справи, який підлягає стягненню на користь позивача.

У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2010 року позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати, яка з урахуванням невиплаченої позивачу заробітної плати за березень 2010 року у сумі 451,70 грн. за період з квітня 2010 року по день розгляду справи судом складає 840,16 грн. (а.с. 113 - 116).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, змінити рішення таким чином, щоб позовні вимоги було задоволено в повному обсязі по 30 травня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не погоджується із застосуванням судом індексу інфляції за квітень 2010 року - 99,7 %, оскільки саме квітень є розрахунковим місяцем по зарплаті за березень (згідно п. 8.20 колективного договору ДП "ВК "Краснолиманська" з 2006 року останнім днем строку розрахунку за березень 2010 року була середа 14.04.2010 року. Тобто станом на 01 травня 2010 року прострочення виплати заробітної плати внаслідок невиконання роботодавцем договірних умов становило лише пів місяця, у зв`язку з чим просить апеляційний суд виправити помилку суду першої інстанції у розрахунку компенсації. На його думку компенсація втрати частини доходу складає 844,23 (451,70 х 1,869 (0,994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,046 х 0,998 х 1,005 х 1,249 х 1,433 х 1,124 х 1,137 х 1,098 х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,01 х 1,007 - 1).

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції не навів відповідних обґрунтувань та не врахував, що при виплаті йому заборгованості по заробітній платі за березень 2010 року, зокрема у липні 2011 року, у грудні 2017 року та у січні 2018 року, відповідач не компенсував йому втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (а.с. 159).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 вересня 2019 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 162 - 164).

Копію апеляційної скарги позивача відповідач - ДП "ВК "Краснолиманська" отримав 19 вересня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 168).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем ДП "ВК "Краснолиманська" на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року справу відповідно до частини першої статті 369, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у цій справі складає 2 610,59 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до справ, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень позивач копію ухвали про призначення справи до розгляду від 26 вересня 2019 року отримав 01 жовтня 2019 року, відповідач - 03 жовтня 2019 року (а.с. 172, а.с. 173).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України, статтями 24, 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статі 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно матеріалів справи ДП "ВК "Краснолиманська" за березень 2010 року нарахувала позивачу заробітну плату за березень 2010 року у загальній сумі 2 715,93 грн., в тому числі 135,68 грн. за відпустку березня 2010 року, що підтверджується довідкою ДП "ВК "Краснолиманська" №1181 від 28 травня 2019 року (а.с. 76) та розрахунковим листком на ім`я ОСОБА_1 за березень 2010 року (а.с. 77).

Позивач визнає, що зазначену заробітну плату йому виплачено своєчасно.

У зв`язку із спором щодо оплати 9 днів вимушеного прогулу за березень 2010 року, за які нарахування у розрахунковому листку за березень 2010 року відсутні, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 235/1920/17 за позовом ОСОБА_1 до ДП "ВК "Краснолиманська" про стягнення заробітку встановлено, що ДП "ВК "Краснолиманська" порушило права позивача, здійснило оплату 9 днів вимушеного прогулу у червні 2011 року в сумі 885,96 грн., як оплату простою, виходячи з 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду, в той час як слід було нарахувати до сплати середню заробітну плату. Суд встановив, що з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за 9 днів вимушеного прогулу 2 337,66 грн., з яких 885,96 грн. підприємством виплачені, але в межах заявлених позовних вимог стягнув 1 000 грн. (а.с. 10 - 13, а.с. 93 - 94).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 235/1920/17 в касаційному порядку не оскаржувалося.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 235/1920/17, яке набрало законної сили, встановлено, що за 9 днів вимушеного прогулу в березні 2010 року позивачу мала бути нарахована заробітна плата у розмірі 2 337,66 грн.

Сторони визнають та це підтверджується довідкою ДП "ВК "Краснолиманська" № 859 від 30.06.2017 року, що нараховані позивачу в червні 2017 року 885,96 грн. за 9 днів вимушеного прогулу в березні 2010 року підприємством виплачені в липні 2017 року (а.с. 14).

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" від 11.12.2017 року № EIHPTO2T5DEOOJQA на картковий рахунок позивача на виконання судового рішення по справі № 235/1920/17 зараховано 1 005,00 грн. (а.с. 21).

Доказів про інші виплати позивачу заборгованості за 9 днів вимушеного прогулу відповідачем суду не надано.

Тобто, за 9 днів вимушеного прогулу в березні 2010 року з 2 337,66 грн. позивачу відповідачем виплачено 1 890,96 грн. (885,96 + 1 005,00), залишок заборгованості складає 446,70 грн., який станом на час розгляду справи судом першої інстанції сплачений не був.

Судом першої інстанції сума заборгованості визначена в розмірі 451,70 грн., оскільки при розрахунку залишку заборгованості суд виходив не з фактично перерахованої позивачу у грудні 2017 року суми 1 005,00 грн., а взяв суму зазначену у рішенні суду по справі № 235/1920/17 - 1 000,00 грн.

Жодною із сторін як визначена судом першої інстанції сума заборгованості по заробітній платі за березень 2010 року, так і в цілому рішення суду в цій частині не оскаржуються.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо цієї неоскарженої частини судового рішення (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку").

Відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Враховуючи, що заробітна плата за березень 2010 року у сумі 2 337,66 грн. позивачу виплачена частково з затримкою більш, ніж на один календарний місяць (885,96 грн. у липні 2017 року; 1 005,00 грн. у грудні 2017 року), а у сумі 451,70 грн. не виплачена і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2010 року.

Проте, як обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі, суд нарахував компенсацію втрати частини доходу лише на залишок заборгованості на час розгляду справи судом, який складає 451,70 грн. При цьому суд не врахував знецінення отриманих ним доходів за березень 2010 року у липні 2011 року та у грудні 2017 року, не нарахував компенсацію за порушення строків виплати цієї частини доходу за березень 2010 року.

Враховуючи зазначене, компенсація втрати позивачем частини доходів за березень 2010 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати станом на 26 червня 2019 року (на день ухвалення оскаржуваного рішення) складає:

Сума нарахованого доходу за березень 2010 року (грн.) Дата погашення заборгова ності Сума погашеної заборгова ності (грн.)Сума, на яку нараховується компенсація (грн.) Період простро ченняКоефіці єнт приросту спожив - чих цінСума компен сації (грн.) Залишок заборгованості (грн.)
2 337,66
липень 2011885,96885,96 з квітня 2010 по червень 20110,104стягнута згідно рішення у справі № 235/1633/17 1 451,70
грудень 2017 1000,001 000,00 з квітня 2010 по листопад 20171,4731 473,00 грн. (1000,00 х 1,473)451,70
451,70з квітня 2010 по травень 20191,857 838,81 грн. (451,70 х 1,857)
всього 2 311,81

Коефіцієнт приросту споживчих цін апеляційним судом взято з довідкової бази "Індекси споживчих цін для визначення суми компенсації зарплати за 1998-2011 рр., яка виплачується у липні 2011 року", "Індекси споживчих цін для визначення суми компенсації зарплати за 1998-2017 рр., яка виплачується у грудні 2017 року", Індекси споживчих цін для визначення суми компенсації зарплати за 1998 - 2019 рр., яка виплачується у червні 2019 року".

Доводи позивача про те, що індекс інфляції за квітень 2010 року при обчисленні компенсації втрати частини доходу за березень 2010 року братися не має, є необґрунтованими, оскілки відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Щодо заробітної плати за березень 2010 року період невиплати обчислюється, починаючи з квітня 2010 року.

Стягнення компенсації втрати частини доходу за березень 2010 року, яка виплачена у липні 2011 року у розмірі 885,96 грн., вже було предметом судового розгляду, за наслідками якого ухвалено рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2017 року у справі № 235/1633/17, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року. Зазначеним судовим рішенням на користь позивача з ДП "ВК "Краснолиманська" стягнута компенсація за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 10 грн. (а.с. 95 - 97, а.с. 98 - 101).

Як зазначено у рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2017 року та ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року у справі № 235/1633/17, при розрахунку компенсації суд врахував індекси споживчих цін за період з квітня 2010 року по червень 2011 року, визначив приріст індексу споживчих цін 0,104, та, виходячи з суми нарахованої, але своєчасно не виплаченої заробітної плати за березень 2010 року у розмірі 885,96 грн., що після утримання податків складає 768 грн. 66 коп., визначив розмір компенсації втрати частини цього доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 80 грн. 09 коп. Проте в межах заявлених позовних вимог стягнув на користь позивача компенсацію у сумі 10 грн., на якій наполягав позивач.

Розглядаючи апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд в ухвалі від 18 вересня 2017 року зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив, що позивачу належить компенсація за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 80 грн. 09 коп., проте в порушення норм матеріального права, задовольняючи позовні вимоги, стягнув її у сумі 10 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначений судом, та не розв`язав спір по суті, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до частини другої статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; повторне звернення позивача до суду за стягненням компенсації втрати частини доходу за березень 2010 року, який нарахований в сумі 885 грн. 96 коп. в червні 2011 року та виплачений в липні 2011 року, є неможливим, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд стягнувши компенсацію в меншому розмірі, ніж ним визначено, не вирішив спір по суті, не ґрунтуються на нормах процесуального права (а.с. 95 - 97, 98 - 101).

Згідно відомостей Єдиного реєстру судових рішень в касаційному порядку зазначені судові рішення у справі № 235/1633/17 не оскаржувалися.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2017 року, яке набрало законної сили, відповідачем виконано, на особовий рахунок позивача 26 січня 2018 року зараховано 10,05 грн., що позивачем визнається та підтверджується копією платіжного доручення ДП "ВК "Краснолиманська" від 26 січня 2018 року № 1966 на суму 10,05, в якому призначення платежу зазначено: на виконання рішення суду по справі № 235/1633/17 (а.с. 22).

Враховуючи зазначене, повторне нарахування компенсації на несвоєчасно виплачений у липні 2011 року дохід за березень 2010 року у розмірі 885,96 грн. є неможливим.

Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини грошового доходу за березень 2010 року у зв`язку із порушенням строків його виплати, яка підлягає стягненню на користь позивача, станом на червень 2019 року складає 2 311,81 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування судом норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у сумі 840,16 грн. підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2010 року у зв`язку із порушенням строків його виплати станом на червень 2019 року у сумі 2 311,81 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 763,51 грн., з яких заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року - 451,70 грн., компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2010 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати - 2 311,81 грн.

Стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації втрати частини доходу в загальному розмірі 2 763,51 грн., в той час як у позовній заяві зазначена сума заборгованості 2 610,59 грн., не є виходом за межі заявлених позовних вимог, оскільки в позовній заяві позивач, заявивши вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, зазначив орієнтовну ціну позову, про що прямо зазначено в позовній заяві (а.с. 1 - 4).

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки позивач на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору з позовних вимог про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 12,92 грн. підлягає зміні.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлена - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 12 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Отже, з задоволених позовних вимог підлягає сплаті судовий збір,пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 768,40 грн. (2 763,51 х 1%, але не менше 1 921 х 0,4 = 768,40), який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини другої, частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" з апеляційної скарги позивача підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 152,60 грн. (768,40 грн. х 150%).

Враховуючи, що апеляційні вимоги позивача фактично задоволені, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 1 152,60 грн.

Отже, всього з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн. (768,40 + 1 152,60).

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року змінити.

Стягнути з Державного підприємства "Вугільна Компанія "Краснолиманська"(, юридична адреса: 85310 м. Родинське Донецька область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за березень 2010 року в сумі 451 (чотириста п`ятдесят одна) гривня 70 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати за березень 2010 року у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 2 311 (дві тисячі триста одинадцять) гривень 81 коп., всього 2 763 (дві тисячі сімсот шістдесят три) гривні 51 коп., нарахованих без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Зобов`язати Державне підприємство "Вугільна Компанія "Краснолиманська" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 2 763 гривні 51 коп.утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Державного підприємства "Вугільна Компанія "Краснолиманська" (, юридична адреса: 85310 м. Родинське Донецька область) на користь держави судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 коп., з яких судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 768 гривень 40 коп.; судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 1 152 гривень 60 коп., за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Судове рішення складено 12 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська