Справа № 226/2025/19
Справа № 226/2025/19
Провадження № 2/226/644/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.07.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором за станом на 30.04.2019 заборгованість за кредитом склала 196 грн 57 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 39568 грн 98 коп., заборгованість за пенею та комісією - 4600 грн 00 коп., за штрафом (фіксована частина) - 250 грн, за штрафом (процентна складова) - 2218 грн 28 коп., а всього 46833 грн 83 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1921 грн 00 коп.судового збору.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідач ОСОБА_1 до суду також не з`явилася, про час і місце слухання справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, подала відзив на позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтував обставинами, викладеними у відзиві на позов.

Згідно наданому відзиву відповідач вказала, що позивачем порушена загальна позовна давність у три роки до основної вимоги позивача (заборгованість за кредитом і процентами) та спеціальна позовна давність в один рік до додаткових вимог (заборгованість за пенею та комісією і штрафи), оскільки в останнє погашення боргу відбулося 25.03.2014 у розмірі 300,00 грн, 10.01.2015 у розмірі 250,00 грн та 12.07.2015 у розмірі 1000,00 грн, тоді як до суду Банк звернувся з позовною заявою лише 08.07.2019. З цього приводу відповідач подала окрему заяву про застосування строку позовної давності. При цьому, відповідач зазначила, що договір про збільшення позовної давності з Банком нею у письмовій формі не укладався, а Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, на які посилається позивач, не містять її підпису. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме з цими Умовами та Правилами вона ознайомлена, підписуючи анкету-заяву, у матеріалах справи не має, як і не має доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови вона розуміла, підписуючи анкету-заяву, та що саме ці умови діяли на момент підписання заяви.

Також Банком було прийнято рішення про підвищення процентної ставки після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 № 661, у зв`язку з чим незаконно 01.09.2014 в односторонньому порядку змінено процентну ставку до 34,80% річних, та 01.04.2015 до 43,20% річних.

З 05.05.2004 по цей час вона зареєстрована та мешкає в м. Мирнограді Донецької області, тому Банком з огляду на ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» незаконно включено в загальну суму заборгованості заборгованість за пенею і комісією та штрафи.

З урахуванням вищенаведеного відповідач просить суд у задоволені позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказав, що укладений договір від 14.07.2008 є договором приєднання, зміст якого зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, з якими відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає договір. Крім того, 26.05.2011 клієнт підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010. Також відповідачем власноруч підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, що є неможливим без наявності картки, частково сплачувала заборгованість за договором.

Підвищення процентної ставки повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені 15.08.2014 та 15.03.2015 та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило. У разі нормалізації ситуації банком буде розглядатися питання про зниження ставок.

Оскільки договір оформлений ще 14.07.2008, остання звірка паспортних даних здійснювалася при підписанні анкети-заяви від 26.05.2011, тому при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживала відповідач. Після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації, проживання/ перебування відповідача Банком буде виконано вимоги, передбачені ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

26.05.2011 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010. Тому, відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Строк дії перевипущеної картки встановлено до листопада 2014 року. Банк звернувся до суду з даним позовом 17.06.2019, тобто, до спливу строку позовної давності. А тому, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

16.07.2019 за ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін.

Заслухавши представника Банку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2008 ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, наслідком чого стало отримання нею платіжної кредитної карти «Універсальна» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 1000,00 грн, відповідачем використовувалися кредитні кошти, що не заперечується сторонами у справі.

26.05.2011 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до листа Банку від 31.07.2019 ОСОБА_1 згідно кредитному договору б/н від 14.07.2008 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня 11.2014 року.

З розрахунку заборгованості за вказаним договором та з виписки по картковому рахунку, відкритого ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням кредитного ліміту на платіжну карту, за період з 01.07.2008 по 31.07.2019 вбачається, що останнє зарахування грошових коштів на карту було здійснено 12.07.2015 в сумі 1000,00 грн.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Вивченням заяви від 14.07.2008 та анкети-заяви від 26.05.2011, які підписані ОСОБА_1 , встановлено, що в них не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач крім безпосередньо заборгованості за тілом кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом.

На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості і виписки по картковому рахцнку, Банком надано суду довідку про умови кредитування, Умови і правила надання банківських послуг (без дати їх затвердження) та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010, якими визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови.

При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву та анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин (14.07.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг не надані, а в заявах домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами відсутня, надані Банком довідка про умови кредитування та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку судом не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін.

Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщено на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Крім того, суд зауважує, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УП введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Так, відповідно до ст.2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до інформації виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 15.07..2019 зареєстрований у м.Мирнограді Донецької області, тобто у населеному пункті, який внесено до вищевказаного переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 за № 1275-р.

Отже, з огляду на встановлені обставини, приведені правові нормі та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та неустойки за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 39568 грн 98 коп., за пенею і комісією в сумі 4600 грн 00 коп. та штрафів в сумі 2468 грн 28 коп. є такими, що не підлягають задоволенню.

За розрахунком Банку заборгованість за кредитом, тобто за фактично отриманими відповідачем коштами, за станом на 30.04.2019 складає 196 грн 57 коп.

Між тим, щодо права позивача на повернення цієї суми суд приходить до висновку, що відповідно до наданого АТ «Приватбанк» розрахунку заборгованості відповідачем вже було повернуто Банку фактично одержану суму.

Так, здійснені відповідачем останні виплати, а саме: 25.03.2014 у розмірі 300,00 грн, 10.01.2015 у розмірі 250,00 грн та 12.07.2015 у розмірі 1000,00 грн, пішли на погашення відсотків, пені та комісії, за наявності вже існуючої заборгованості за тілом кредиту у 196 грн 57 коп.

Тобто, сума зарахованих АТ «Приватбанк» коштів в рахунок погашення заборгованості є більшою, ніж сума заявлених позивачем позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Беручи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню фактично отриманої суми кредитних коштів, підстав для задоволення позову і в цій частині теж немає.

За таких обставин у застосуванні строків позовної давності на підставі поданої заяви відповідача необхідності немає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: вул.Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, )до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.07.2008, яка виникла за станом на 30.04.2019, а саме: за тілом кредиту в сумі 196грн 57 коп., за процентами за користування кредитом в сумі 39568 грн 98 коп., за пенею та комісією в сумі 4600 грн 00 коп., за штрафами в сумі 2468 грн 28 коп., а всього 46833 грн 83 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2019.

Суддя Ж.Є.Редько