Справа №461/3361/19
Провадження №2/461/846/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, РНОКПП суду невідомі) до держави України в особі Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр.. Шевченка, 17-19, ), Державного казначейства України (01601, м. Ктїв, вул. Бастіонна, 6, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Григоренка, 3 ) про стягнення моральної шкоди, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до держави України в особі Прокуратури Львівської області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.; визнати протиправною умисну бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення в порядку ст.412 КПК України заяви про злочин від 28.09.2018 року і не виконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 16.10.2018 року у справі №461/7746/18 (Провадження №1кс/461/8826/18) і розділу 2 п.1 Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року №139 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 05.05.2016 року №680/288/10; зобов`язати уповноважених посадових осіб Прокуратури Львівської області провести правильну кваліфікацію і процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000361 від 23.11.2018 року за ст.ст. 109, 356, 364 КК України у термін, спосіб та порядку, передбаченого КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є потерпілою у кримінальному провадженні №0000361 від 23.11.2018 року. У зв`язку із порушенням посадовими особами Прокуратури Львівської області та слідчим СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області її права потерпілого у вказаному вище кримінальному провадженні, 08.05.2019 року зверталася до Генерального прокурора України із заявою про злочин. Однак, вказана заява про злочин, в порушення вимог ст.214 КПК України, не була зареєстрована в ЄРДР уповноваженими особами Прокуратури Львівської області. Крім того, не виконано вимог ухвали Галицького районного суду м.Львова від 16.10.2018 року у справі №461/7746/18 (Провадження №1кс/461/8826/18). Стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, зокрема не внесення відомостей в ЄРДР за її заявою від 28.09.2018 року протягом 24 год. та не виконання ухвали суду від 16.10.2018 року уповноваженими посадовими особами Прокуратури Львівської області створено причини та умови дискримінації прав на захист в Україні. Внаслідок цього, у позивачки погіршився стан здоров`я, було порушено режим сну, що негативно вплинуло на звичайний ритм життя. Тому просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.05.2019 року позовну заяву залишено без руху. Та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 26.06.2019 року.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова Радченка В.Є. від 03.10.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід головуючого у справі.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Галицького районного суду м.Львова Скрипки О.Р. №188 від 09.10.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Зубачик Н.Б.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова Зубачик Н.Б. від 15.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 (до держави України в особі Прокуратури Львівської області, Державного казначейства України, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області про стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 11.11.2019 року.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі.

У судовому засіданні представник відповідача Прокуратури Львівської області проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та письмовому клопотанні (а.с.79-87). Додатково надав пояснення про те, що вимоги про визнання незаконними дій органу досудового розслідування у кримінальному провадженні мають вирішуватися за правилами КПК України, а відтак, провадження у справі в цій частині слід закрити. Крім того, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами, якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого і прокурора заподіяно моральну шкоду та її розмір.

Представник відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та представник третьої особи Головного управління національної поліції у Львівській областіу судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши думку прокурора Прокуратури Львівської області Герасимчука А.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У позові ОСОБА_2 просить суд визнати протиправною умисну бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення в порядку ст.412 КПК України заяви про злочин від 28.09.2018 року і не виконання Ухвали Галицького районного суду м.Львова від 16.10.2018 року у справі №461/7746/18 (Провадження №1кс/461/8826/18) і розділу 2 п.1 Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року №139 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 05.05.2016 року №680/288/10; зобов`язати уповноважених посадових осіб Прокуратури Львівської області провести правильну кваліфікацію і процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000361 від 23.11.2018 року за ст.ст. 109, 356, 364 КК України у термін, спосіб та порядку, передбаченого КПК України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством (ч.1 ст.1 КПК України).

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється § 1 гл. 26 КПК України.

Отже, визначений позивачем предмет спору є предметом оскарження згідно гл. 26 §1 КПК України, адже саме в порядку ст. 303 КПК України позивач має можливість оскаржити визначену нею бездіяльність відповідача, а відтак розгляд визначених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства виключається. Адже, саме кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, про які заявила позивачка у позовній заяві. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №826/2004/18, від 30.01.2019 року у справі №234/19443/16-ц та від 22.05.2019 року №236/893/17.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що предметом оскарження в даному випадку є бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області та зобов`язання вчинити певну дію під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, порядок їх вирішення передбачено нормами КПК України, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до держави України в особі Прокуратури Львівської області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області в цій частині слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 КПК України.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Галицьким відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000361 від 23.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України, процесуальним керівниками якого є прокурори Германович Н.Б. та Мішкуров К ОСОБА_3 О.

Підставою для внесення відомостей в ЄРДР була ухвала слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 16.10.2018 року у справі №461/7746/18 (Провадження №1-кс/461/8826/18).

08 травня 2019 року ОСОБА_2 на адресу Генерального прокурора України ОСОБА_4 Ю.В ОСОБА_3 та заступника Генерального прокурора Холодницького Н.І. надіслано заяву про вчинення працівниками Прокуратури Львівської області злочинів, передбачених ст.ст.364, 382 КК України.

Проте, як зазначає позивач, жодного рішення про реєстрацію заяв в Єдиному реєстрі досудових розслідувань нею отримано не було.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Так, позивач пов`язує своє право на відшкодування моральної шкоди із невнесенням відомостей в ЄРДР за її заявою від 28.09.2018 року, та невиконанням ухвали суду від 16.10.2018 року уповноваженими посадовими особами Прокуратури Львівської області, однак зазначені обставини не є тими, за наслідками яких виникає право на відшкодування моральної шкоди.

Невнесення відомостей про злочин до ЄРДР не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників Прокуратури Львівської області порушували її законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральну шкоду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у цивільній справі № 6-440цс16.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідачів, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 252, 256, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Прокуратури Львівської області, Державного казначейства України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, РНОКПП суду невідомі) до держави України в особі Прокуратури Львівської області (79000, м. Львів, пр.. Шевченка, 17-19, ), Державного казначейства України (01601, м. Ктїв, вул. Бастіонна, 6, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Григоренка, 3 ) про стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , серія та номер паспорту, РНОКПП суду невідомі.

Відповідач: Держава України в особі Прокуратури Львівської області, адреса: 79000, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, .

Відповідач: Державне казначейство України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Третя особа: Головне управління національної поліції у Львівській області, юридична адреса, 79007, м. Львів, вул. Григоренка, 3 .

Суддя Зубачик Н.Б.