Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 643/547/16-ц

провадження № 61-22097св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: державне підприємство «Сетам», Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Московський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року у складі судді Малихіна О. Р. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Кругової С. С., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна, про визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акта про проведення електронних торгів з продажу квартири та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. був вчинений виконавчий напис № 270, згідно з яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 22 січня 2008 року, укладеного між нею та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання траншу від 22 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 і ЗАТ «Альфа-Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача - ПАТ «Альфа-Банк» у загальному розмірі 252 402,16 грн.

05 червня 2014 року вказаний виконавчий напис був пред`явлений ПАТ «Альфа-Банк» для примусового виконання до Московського відділу Державної виконавчої служби.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 04 листопада 2015 року № 126836 за наслідками проведення електронних торгів належну їй на праві власності квартиру було реалізовано ОСОБА_2

12 грудня 2015 року державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки на підставі протоколу від 04 листопада 2015 року № 126836.

22 грудня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказувала, що вищезазначена квартира площею 56,7 кв. м, яка є єдиним місцем її постійного проживання, була передана в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, наданими позичальнику в іноземній валюті, тому це майно відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто.

Крім того, при проведенні електронних торгів було порушено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказам Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656 (далі - Тимчасовий порядок), та вимоги Законів України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», оскільки не була здійснена публікація про дату і час проведення електронних торгів в двох місцевих (за місцем розташування предмета іпотеки) друкованих засобах масової інформації, що призвело до позбавлення можливості участі в торгах інших осіб та до суттєвого зменшення ціни продажу майна. Також не було зроблено жодного повідомлення від організатора іншим учасникам виконавчого провадження. Повідомлення організатора, які нібито були їй направлені, також складені з порушенням вимог діючого законодавства. Крім того, у порушення вимог статті 45 Закону України «Про іпотеку» копія протоколу про проведення електронних торгів в установлений законом строк їй направлена не була.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , проведені ДП «Сетам» 04 листопада 2015 року, визнати недійсним протокол проведення електронних торгів від 04 листопада 2015 року № 126836, скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 11 грудня 2015 року та скасувати свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. 22 грудня 2015 року та зареєстроване у реєстрі за № 2660 на ім`я ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що реалізація спірної квартири відбувалась з дотриманням вимог законодавства України, у тому числі Закону України «Про виконавче провадження», та встановленої процедури примусової реалізації майна боржникам, у межах повноважень, наданих органам державної виконавчої служби. Крім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України, оскільки під час розгляду справи не було встановлено наявності порушень, що могли вплинути на результати торгів, та порушення прав і законних інтересів позивача. Твердження позивача, що кредит, на забезпечення якого передано іпотечне майно, був наданий на споживчі цілі є безпідставним, оскільки кредитним договором визначено, що грошові кошти надані позичальнику на фінансування витрат на будівництво нерухомості для його подальшого використання у підприємницькій діяльності та на задоволення неспоживчих потреб, тому на спірні правовідносини положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не поширюються.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 640/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували, що спірна квартира виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Таким чином, на час передачі належної їй на праві власності квартири на примусову реалізацію існувала встановлена законом заборона відчуження майна. Крім того, при проведенні електронних торгів з реалізації предмета іпотеки були порушені вимоги Тимчасового порядку. Також судами не враховано, що ДП «Сетам» не мало повноважень на підготовку і проведення прилюдних торгів з примусової реалізації квартири

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ДП «Сетам» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 січня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-банк», і ОСОБА_3 було укладено рамкову угоду про надання кредитних продуктів, на підставі якої цього ж дня, 22 січня 2008 року, між сторонами було укладено договір про надання траншу, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 37 000,00 дол. США.

Крім того, на виконання вищевказаної рамкової угоди від 22 січня 2008 року, 08 вересня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_3 було укладено договір про надання траншу, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 12 000,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою від 22 січня 2008 року, 22 січня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,7 кв. м, власником якої на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 1-2079, є ОСОБА_1

12 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. був вчинений виконавчий напис № 270, згідно з яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 22 січня 2008 року, укладеного між нею та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання траншу від 22 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 і ЗАТ «Альфа-Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача - ПАТ «Альфа-Банк» у загальному розмірі 252 402,16 грн.

05 червня 2014 року вказаний виконавчий напис був пред`явлений ПАТ «Альфа-Банк» для примусового виконання до Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Постановою головного державного виконавця Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 06 червня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 12 лютого 2014 року № 270, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

З метою виконання виконавчого документу накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з актом опису та арешту майна від 15 квітня 2015 було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 06 травня 2015 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вартість майна, арештованого державним виконавцем у ході примусового виконання виконавчого напису від 12 лютого 2014 року № 270 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , згідно проведеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 16 лютого 2015 року за № 124/15 Фондом державного майна України, оцінки становить 586 000,00 грн без урахування податку на додану вартість.

21 травня 2015 року сторонам виконавчого провадження було направлено повідомлення про оцінку арештованого майна.

Перші та другі електронні торги, призначені відповідно на 31 липня 2015 року та 21 вересня 2015 року, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно з протоколом проведення третіх електронних торгів від 04 листопада 2015 року № 126836 за наслідками проведення електронних торгів належну їй на праві власності квартиру було реалізовано ОСОБА_2

12 грудня 2015 року державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки на підставі протоколу від 04 листопада 2015 року № 126836.

22 грудня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цього правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, який був чинним на момент проведення торгів, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 було затверджено Тимчасовий порядок, відповідно до якого ДП «Інформаційний центр» Мін`юсту України є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Тимчасовим порядком.

Згідно із частиною сьомою пункту 1 Тимчасового порядку електронні торги - це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разіневиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, головна умова, яка повинна бути встановлена судами при розгляді справ про визнанняприлюдних торгів недійсними, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

При цьому порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Позивачем при розгляді цієї справи не доведено, що порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку вплинуло на результати торгів, а також, що внаслідок проведення торгів були порушені права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення цих торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 Висновок судів відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 29 червня 2016 у справі № 6-370цс16 і від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16.

Враховуючи, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, а позивач такі дії не оскаржував, його доводи щодо порушень, допущених посадовими особами державної виконавчої служби до початку торгів, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, оскільки суди оцінили надані позивачем докази та виходили з того, що позивачем не доведено існування суттєвих порушень його прав та законних інтересів.

Твердження заявника, що на час передачі належної їй на праві власності квартири на примусову реалізацію існувала заборона відчуження майна, встановлена Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», є безпідставними

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Таким чином, обов`язковою умовою заборони відчуження предмета іпотеки є надання кредиту для задоволення споживчих потреб.

Разом з тим, судом установлено, що кредитним договором визначено, що грошові кошти надаються позичальнику для фінансування витрат на будівництво нерухомості для його подальшого використання у підприємницькій діяльності та на задоволення неспоживчих потреб.

Вказане свідчить, що на спірні правовідносини положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не поширюються.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович