Ухвала

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 370/426/19

провадження № 61-19083ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн завданої бездіяльністю слідчого.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 липня

2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року залишено без змін.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня

2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 370/426/19 становить 5 000 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на

01 січня 2019 року.

Таким чином справа № 370/426/19 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 вважав, що діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 2007 року народження, а отже справа виникає із сімейних правовідносин, а тому відповідно до вимог частини четвертої

статті 274 ЦПК України підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження

Такі доводи ОСОБА_1 є помилковими, оскільки спір у справі № 370/426/19 виник не із сімейних відносин, а з приводу відшкодування шкоди завданої, як вважав позивач, бездіяльністю слідчого.

Підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України ОСОБА_1 у касаційні скарзі не зазначено, а судом не встановлено.

Самі по собі посилання ОСОБА_1 на практику касаційного суду у подібних справах не свідчить, про те, що касаційна скарга у справі № 370/426/19 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, постановляючи оскаржені рішення суди попередніх інстанцій враховували конкретні обставини та докази наявні саме у справі № 370/426/19.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 370/426/19.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 370/426/19 була розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі № 370/426/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович