Справа № 453/844/16-ц
Провадження № 2/456/78/2019
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

за участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Головецька сільська рада Сколівського району Львівської області про визнання договору дарування та свідоцтва про право власності недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати недійсним договір дарування № 9 від 15 грудня 1979 року, згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , рішення № 27 від 30.12.2011 та свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 13.021.2012.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на буд. АДРЕСА_1 , а тому він звернувся з заявою для оформлення спадщини у нотаріальну контору де довідався, що Ѕ частини вказаного будинку вже належить його брату ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 13.01.2012, виданого Головецькою сільською радою на підставі договору дарування від 15.12.1979, зареєстрованого за № 9.

Вищевказаний будинок був спільним майном подружжя. Батько ніколи не казав, що Ѕ будинку подарував своєму сину, відповідачу по справі, ОСОБА_4 .. У заповітах від 22.09.2008 та 06.02.2009 батько розпоряджався цілим будинком, розподіляючи кімнати між ним, сестрою ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 . Нічого про договір дарування не знала і його мати ОСОБА_7 ..

Окрім того, у оскаржуваному договорі дарування від 15.12.1979 зазначено, що дружина ОСОБА_7 дає сою згоду на дарування Ѕ будинку, але немає її підпису, підпису службової особи та напису, що особу встановлено.

У зв`язку з цим оспорюваний договір дарування не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на той час, а тому є недійсним. Відповідно й свідоцтво про право власності НОМЕР_2 № 909247 від 13.01.2012 видане Головецькою сільською радою Сколівсього району на підставі цього договору також є незаконним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити в повному обсязі. Додатково вказав, що його батько ОСОБА_3 за життя ніколи не говорив, що збирається подарувати Ѕ частину будинку сину ОСОБА_4 , а навпаки у заповітах від 22.09.2008 та 06.02.2009 розпорядився цілим будинком на випадок своєї смерті. Окрім цього, його мати ОСОБА_7 також не знала нічого про наявність спірного договору дарування. Доповнив, що підпис батька виконаний у той самий період на інших документах не відповідає його підпису поставленому на договорі дарування, відтак виникає сумнів у належності підпису на договорі дарування саме його батьку ОСОБА_3 .. Що стосується проведення у справі

почеркознавчої експертизи за клопотанням поданим його представником, то від проведення такої експертизи відмовляється.

Представник позивача адвокат Кравець А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд такі задоволити повністю. При цьому йому не зрозуміла позиція позивача, щодо відмови від проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, подала до суду заяву в якій просила суд, виключити її зі складу учасників справи, оскільки на спірне майно не претендує та відмовляється від своєї частки у спірному будинку на користь інших спадкоємців.

Уповноважений представник третьої особи Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова Радевич Ф.В. у судовому засіданні вказав, що при вирішенні спору у даній справі покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку що у задоволені позову слід відмовити повністю виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками позивача були ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , а також копією актового запису про народження № 28 від 29.06.1956 /а.с. 10, 107/

Відповідач ОСОБА_2 доводиться дочкою ОСОБА_4 , який був рідним братом позивача, що також стверджується копією актового запису про народження № 22 від 28.10.1953./а.с.106/

15.12.1979 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар Ѕ житлового будинку і Ѕ сараю, що знаходиться у с. Головецько, Сколівського району АДРЕСА_2 Львівської АДРЕСА_3 (далі Договір). Згідно умов Договору вищезгадані будівлі належать дарителеві ОСОБА_3 на підставі погосподарської книги № 2 за № 90. /а.с.17-18/

Судом встановлено, що даний Договір був нотаріально посвідчений секретарем Головецької сільської ради народних депутатів Нагляк О.В. та в її присутності власноручно підписаний сторонами та зареєстрований у реєстрі за № 9.

Також, у відповідності до п. 4. Договору зміст ст. 226 ЦК УРСР сторонам роз`яснено. Окрім цього у відповідності до посвідчувального напису тотожність, правоздатність сторін, а також належність ОСОБА_3 відчужуваних будівель перевірено. При цьому, на звороті Договору дарування міститься письмова заява ОСОБА_7 від 15.12.1979, згідно якої така надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 подарувати Ѕ частину будівель, яку вони набули за час спільного проживання їхньому сину ОСОБА_4 ..

Згідно копії довідки- характеристики на жилий будинок, дружина дарителя ОСОБА_7 дає свою згоду на дарування Ѕ будинку, що підтверджено її підписом. Дана довідка підписана головою виконкому Головецької сільської ради Савчин Н.М., секретарем виконкому Нагляк О.В. а також директором радгоспу ім. І.Франка Рудь В ОСОБА_8 І ОСОБА_8 з прикладенням гербової печатки Головецької сільської ради Сколівського району./а.с.17/

Як вбачається копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 04.02.2016 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області № 27 від 30.12.2011 «Про оформлення права власності», вирішено оформити право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок, зазначивши що співвласниками будинку являються ОСОБА_3 Ѕ частина будинку та ОСОБА_4 також Ѕ частини будинку на підставі Договору дарування від 15.12.1979./а.с.19/

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 54243332 сформованої 29.02.2016 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 13.01.2012 належить на праві спільної часткової власності Ѕ частина житлового будинку у АДРЕСА_1 ./а.с.16/

Як на правову підставу для визнання правочину недійсним позивач посилається на 48, 47, 227, 244 ЦК УРСР та зазначає, що договір дарування не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на той час, а саме в такому зазначено, що дружина ОСОБА_7 надає свою згоду на дарування Ѕ будинку, але немає її підпису, підпису службової особи та напису, що особу встановлено, тобто порушено п. 50 Інструкції 1/5 від 19.01.1976 р. «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих».

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

Ураховуючи викладене, взявши до уваги те що договір дарування був укладений 15.12.1979, а рішення яким оформлено право власності прийнято 30.12.2011 суд приходить до переконання, що для регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати як положення ЦК України та і положенння Цивільного кодексу УРСР.

Так, згідно ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст.ст. 243, 244 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього Кодексу.

Статтею 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу

У відповідності до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до п. п. 5-8 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР, від 28.04.1978, №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за правилами ст. 48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданими органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.

Статтею 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, а також п. 2 Інструкції № 1/5 від 19.01.1976 «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконаними комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих» (надалі Інструкція), які діяли на момент укладення оспорюваного договору дарування передбачено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до п. 34 Інструкції угоди про відчуження або заставу спільного майна подружжя, які потребують обов`язкового нотаріального посвідчення, можуть бути посвідчені державним нотаріусом лише при наявності згоди другого з подружжя, висловленої у письмовій формі, та з дотриманням інших правил, викладених у пп.52-53 цієї Інструкції.

Пунктом 52 Інструкції передбачено, що договори про відчуження будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, які набуто після реєстрації шлюбу і є спільною (сумісною) власністю подружжя, можуть бути посвідчені лише при наявності письмової згоди другого з подружжя на відчуження будинку (частини будинку), квартири.

Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на відчуження жилого будинку (частини будинку), квартири повинна бути засвідчена нотаріальним органом або організацією, в якій він працює чи навчається, житлово-експлуатаційною конторою (управлінням будинками), правлінням житлово-будівельного кооперативу за місцем його проживання або адміністрацією стаціонарного лікувального закладу, в якому він перебуває на лікуванні. Засвідчувати справжність підпису не потрібно, якщо чоловік або дружина відчужувача прийде до державної нотаріальної контори і особисто подасть державному нотаріусу заяву про згоду на відчуження. У цьому випадку державний нотаріус установлює особу заявника, перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і вказує назву документа, який посвідчує особу, номер, дату видачі і назву установи, що його видала.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, оспорюваний договір дарування від 15.12.1979, письмову заяву ОСОБА_7 , яка була адресована виконкому Головецької сільської ради 15.12.1979 та на якій міститься її підпис « ОСОБА_9 », згідно якої остання надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 подарувати Ѕ частину будівель, яку вони набули за час спільного проживання, а також довідку характеристику на жилий будинок у якій також міститься підпис дружини ОСОБА_7 та її згода на дарування Ѕ частини будинку, яка завірена секретарем виконкому Головецької сільської ради, суд критично оцінює твердження позивача про те, що договір не відповідає вимогам закону яке діяло на той час, у зв`язку з чим є недійсним, та вважає такі голослівними.

Так, позивачем в ході розгляду справи не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, у розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме, що заява його матері ОСОБА_7 написана та підписана не нею. Зокрема в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотань в частині призначення у справі відповідної судової почеркознавчої експертизи з приводу даного питання. Окрім цього, позивач свідомо ухилився від проведення судово почеркознавчої експертизи, яка була призначена за його клопотанням ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2017 з приводу того чи виконаний підпис на оспорюваному договорі дарування особисто його батьком ОСОБА_3 чи іншою особою, а також у судовому засіданні відмовився від призначення такої судової почеркознавчої експертизи згідно поданого його представником клопотання.

Посилання позивача на наявність заповітів від 22.09.2008 та 06.02.2009, якими його батько ОСОБА_3 розподілів будинок між ним, ОСОБА_10 , та ОСОБА_4 не може бути правовою підставою у розумінні ЦК УРСР, а також чинного ЦК України для визнання договору дарування недійсним.

Окрім цього згідно п. 38 Інструкції угода сторін про розірвання нотаріально посвідченого договору про відчуження майна може бути оформлена шляхом складання окремого документа, який додається до примірника договору, що знаходиться в справах державної нотаріальної контори, або викладена на самому договорі. Угода підписується сторонами і посвідчується державним нотаріусом. На всіх інших примірниках договору за підписом державного нотаріуса і з прикладенням гербової печатки державної нотаріальної контори робиться відмітка про розірвання договору, в якій зазначається номер за реєстром та дата посвідчення угоди про розірвання.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що за життя батько позивача- ОСОБА_3 розірвав оспорюваний правочин укладений з ОСОБА_4 ..

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 15 грудня 1979 з підстав передбачених ст.ст.47,48 ЦК УРС, слід відмовити.

Не підлягають задоволенню також і похідні вимоги позивача про визнання недійсним рішення № 27 від 30.12.2011 та свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 13.01.2012, видані Головецькою сільською радою Сколівского району, Львівської області, оскільки дані вимоги випливають з вимог про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку від 15.12.1979, які судом не задоволені.

У зв`язку з вищенаведеним, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, системно проаналізувавши норми права які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд прийшов до переконання, що позовна заява є безпідставною оскільки ні позивачем ні його представником не доведено наявність обставин з якими закон пов`язує визнання договору дарування недійсним, позивачем не подано та судом у судовому засіданні не здобуто доказів, які б підтвердили обставини викладені у позовні заяві, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на позивача, тому вимоги у частині стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Головецька сільська рада Сколівського району Львівської області про визнання договору дарування та свідоцтва про право власності недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н. М. Янів