Ухвала

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/32663/14-ц

провадження № 61-44397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, донарахування та виплату вихідної допомоги та перерахунок розміру середньої заробітної плати.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював на посаді бухгалтера-ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту на Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до 18 листопада 2014 року. Згідно з наказами відповідача від 12 листопада 2014 року № 89/ок та від 18 листопада 2014 року № 512 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Позивач зазначав, що він був членом первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення і відповідно до статті 43 КЗпП України міг бути звільнений лише за попередньою згодою профспілкового комітету, проте відповідно до листа ППО КРТ генеральному директору КРРТ від 11 листопада 2014 року № 89, останнім було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з ним.

Крім цього, відповідачем не виконано вимогу статті 49 КЗпП України. Аргументація відповідача щодо підстав необхідності скорочення працівників є невідповідною. Вказані обставини свідчать про те, що він був звільнений без законної підстави. Крім цього, безпідставно та незаконно була не нарахована та невиплачена одноразова премія з нагоди державного та професійного свята по одному посадовому окладу до Дня незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв`язку. Підстав для позбавлення його премії не було. У вересні та жовтні 2014 року йому було зменшено розмір щомісячної премії зі 100 % до 50 %, передбаченої пунктом 5.12 Колективного договору, а за вересень та листопад 2014 року взагалі не нарахована та не виплачена. І на такі дії підстав також не було, і це є порушенням Колективного договору. Виплачена йому вихідна допомога при звільненні у розмірі 6 658,20 грн, є невідповідною, оскільки розрахунок робився без урахування визначеної Колективним договором суми премій, що потягло за собою і невірний розрахунок середньоденної заробітної плати.

Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними та скасувати накази про його звільнення; поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; визначити розмір середньоденної плати в сумі 475,04 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачені премії до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв`язку по 3 881,00 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 року в сумі 8 238,31 грн; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 4 030,20 грн; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 31 серпня 2015 року та 22 березня 2017 року подав заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, які обґрунтовував тим, що під час розгляду цивільної справи за його позовом, судами першої та апеляційної інстанції, в основу рішень було покладено наказ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення» на підставі якого було вже видано наказ від 12 листопада 2014 року № 89/ок про звільнення ОСОБА_1 та наказ від 18 листопада 2014 року № 512.

У заяві від 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року, яке в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

У заяві від 22 березня 2017 року ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 13 березня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Ураховуючи те, що підставою для його звільнення за наказами від 12 листопада 2014 року № 89/ок та від 18 листопада 2014 року № 512, став саме скасований судом наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення № 378 від 12 серпня 2014 року, всі видані в подальшому на його підставі накази повинні бути скасовані, в тому числі і про його звільнення.

Судом першої інстанції об`єднано розгляд заяв ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, подані позивачем 31 серпня 2015 року та 22 березня 2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року задоволено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року скасовано за нововиявленими обставинами. Позов ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано накази Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 12 листопада 2014 року № 89/ок та від 18 листопада 2014 року № 512 про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту з 18 листопада 2014 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту з 18 листопада 2014 року. Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року по 26 червня 2018 року в розмірі 219 506,21 грн. Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь державного бюджету України 2 195,60 грн судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у вересні 2018 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду подав касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року у вищевказаній справі, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Крім того, до касаційної скарги додано клопотання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Станом на дату постановлення цієї ухвали від інших учасників справи не надходило відзиву на касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. у цивільній справі за касаційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 20 вересня 2018 року цю касаційну скаргу призначено судді Лесько А. О.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюКонцерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Цією ж ухвалою клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень задоволено частково. Зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року до 26 червня 2018 року в розмірі 219 506,21 грн до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Відмовлено в задоволенні клопотання щодо зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. визнано необґрунтованою. Зупинено касаційне провадження у справі, розгляд заяви передано для вирішення іншому судді.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. у цій справі відмовлено.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2019 року № 1723/0/226-19 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження № 61-44397св18 01 жовтня 2019 року призначено судді Гулейкову І. Ю.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, донарахування та виплату вихідної допомоги та перерахунок розміру середньої заробітної плати, за касаційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 27 листопада 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

В. В. Яремко