У Х В А Л А
Справа №338/949/15-ц
30 жовтня 2019 року смт. Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: судді Битківського Л.М.
з участю секретаря Дякун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Євстратової О.В. щодо відкриття виконавчого провадження та арешту майна,
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Облещук О.П., оскаржила до суду дії державного виконавця Богородчанського районного відділу ДВС Євстратової О.В., яка 17.09.2019 року на підставі виконавчого листа, виданого 04.05.2016 року Богородчанським районним судом відповідно до рішення від 20.10.2015 року у справі №338/949/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанку» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою стягувача від 03.09.2019 року відкрила виконавче провадження №60085980 шляхом винесення постанови поза межами строку виконання цього рішення.
Крім того, 19.09.2019 року у межах цього виконавчого провадження винесла постанову про арешт усього майна боржника.
Заявлені вимоги у скарзі мотивує тим, що з часу видачі виконавчого листа пройшло 3 роки і 4 місяці, річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який зазначений у виконавчому листі, минув. Відтак, на думку скаржника, у державного виконавця не було підстав відкривати провадження. Посилаючись на ст. 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, який на думку скаржниці підлягав застосуванню до цих правовідносин, державний виконавець зобов`язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки 09.11.2016 року закінчився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а питання про поновлення пропущеного строку виконання судового рішення судом не розглядалось.
В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала подану скаргу з наведених підстав.
Державний виконавець Євстратова О.В. подала суду відзив у якому доводи викладені у скарзі вважає не обґрунтованими, а прийняті рішення законними. Вказала, що дійсно 17.09.2019 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №60085980 щодо примусового виконання судового рішення у справі №338/949/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки: житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 205,7 кв.м., що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» з метою погашення боргу за кредитом. При цьому керувалась тим, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження встановила, що даний виконавчий документ перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області і був повернутий стягувачу без виконання 28.04.2017 року згідно постанови у виконавчому провадженні ВП №52489184. А тому, відповідно до п.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VІІІ, міг бути пред`явлений повторно у строк до 28.04.2020 року. Таку ж позицію підтримувала у судовому засіданні.
Заслухавши доводи представника скаржниці, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.
Як встановлено судом, вказаний виконавчий лист уже перебував на виконанні державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Д. і постановою від 28.04.2017 року повернутий стягувачу без виконання із зазначенням можливості повторного його пред`явлення у строк до 28.04.2020 року.
Посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, тобто попередньої його редакції, суд вважає безпідставним і таким, що не ґрунтується на Законі. Відповідно до Розділу XIII
Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п.5). Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження (п.6). Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (п.7).
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження"1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена виконавцем відповідає Закону і підстав для її скасування немає.

Водночас постанова про арешт майна боржника від 19.09.2019 року, якою накладено арешт на усе нерухоме майно, що належить боржнику, винесена без достатніх правових підстав і підлягає скасуванню з огляду на таке.

У мотивувальній частині постанови державний виконавець вказала, що арешт слід накласти з метою повного та своєчасно виконання рішення. Разом з тим, державний виконавець не звернула увагу на те, що майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. За виконавчим листом визначений у рішенні суду борг мав бути стягнутий виключно за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а не будь-якого іншого майна. Тому підстав для накладення арешту на все майно у державного виконавця не було.

На підставі наведеного, ст. 451 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною і скасувати постанову старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Євстратової О.В. від 19.09.2019 року у виконавчому провадженні №60085980 про арешт усього майна, що належить боржнику ОСОБА_1 .

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Битківський