Справа № 462/3353/19 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/3200/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Мікуш Ю.Р., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Львівської обласної дирекції Центрального відділення м. Львова) про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

В травні 2019р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 19863 грн. 36 коп..

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 червня 2018 року о 08 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська,122 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПрАТ "Львівський холодокомбінат", за кермом якого знаходився ОСОБА_3 , та автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який відповідно до складеного європротоколу свою вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнав. 17 липня 2018 року ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" здійснено виплату страхового відшкодування ПрАТ "Львівський холодокомбінат" за завдану унаслідок вищевказаної ДТП майнову шкоду 30096,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "НАСК "Оранта" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ПрАТ "НАСК "Оранта" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" в межах ліміту, передбаченого полісом № АК/9616408 в розмірі 9722 грн. 64 коп. з врахуванням фізичного зносу деталей та розміру франшизи, яку було передбачено полісом страхування цивільно-правової відповідальності. 14 січня 2019 року між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та позивачем ФОП ОСОБА_4 укладений договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги. Згідно із умовами зазначеного договору первісний кредитор ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" передала новому кредитору ФОП ОСОБА_4 свої права вимоги до боржників, зокрема, і до відповідача в розмірі 19863 грн. 36 коп. 11 лютого 2019 року позивач надіслав поштовим зв`язком відповідачу ОСОБА_2 вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просив перерахувати суму боргу в розмірі 19863 грн. 36 коп. у найкоротший термін. Проте відповідач ніяким чином на це не зреагував. В зв`язку з наведеним, просив позов задовольнити.

Заочним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року у задоволені позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (третя особа: Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Львівської обласної дирекції Центрального відділення м. Львова) про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовлено.

Вищезгадане заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується в вищевказаним рішенням та вважає, що дане рішення було винесено в порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст.19 Конституції України, ст. ст. 993, 1166, 1187, 1194 Цивільною кодексу України, ст.ст. 12, 81, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» що призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом було те, що останній будучи правонаступником ПАТ «СК «ВУСО» згідно договору відступлення права вимоги №14/01/2019(цесії), набув права вимоги на відшкодування завданих збитків в порядку регресу. Таке право у первісного кредитора виникло на підставі зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Так, зі змісту п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко випливає, що у разі наслання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Дані норми закону чітко передбачають, що виплата страхового відшкодування відбувається виключно з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та не передбачає будь якої двозначності в своєму трактуванні.

Крім того, зазначає, що Договір №14/01/2019 від 14 січня 2019р. є договором цесії, а не факторингу. З огляду на вказане вважає безпідставним посилання суду першої інстанції, на те, що відступлення права вимоги страховика, яким є ПрАТ «СК «ВУСО», можливе лише особі, яка відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст. 984 ЦК України є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки новий кредитор не зобов`язаний мати відповідну ліцензію на здійснення страхової діяльності та бути фінансовою установою. Отже, аналіз статей 512, 1077 Цивільного кодексу України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори ЦЕСІЇ) та договори ФАКТОРИНГУ. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Звертає увагу на те, що якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення (фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 11.09.2018р. у справі №909/968/16. З огляду на вказане, посилання суду першої інстанції, що відступлення права вимоги страховика, яким є ПрАТ «СК «ВУСО» можливе лише особі, яка відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст. 984 ЦК України є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки був укладений між сторонами договір цесії, а новий кредитор не зобов`язаний мати відповідну ліцензію на здійснення страхової діяльності та бути фінансовою установою.

Із врахуванням наведеного, просить оскаржуване заочне рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю та стягнути судові витрати по справі.

11 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав в суд відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між страховиком ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого ПрАТ "Львівський холодокомбінат" страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до страховика права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу є безпідставними. Крім того, суд зазначав, що укладений договір №14/01/2019 від 14 січня 2019 року про відступлення права вимоги є договором факторингу, а не цесії, для якого характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, фінансова установа, якою позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, не являється, а тому такий суперечить ст.203 ЦК України.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 27 червня 2018 року о 08 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська,122 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПрАТ "Львівський холодокомбінат", за кермом якого знаходився ОСОБА_3 , та автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 ..

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ "НАСК "Оранта" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9616408 від 20 грудня 2017 року, яким передбачено страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100000,00 грн. (а.с.26).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6713539 від 15 липня 2017 року (а.с.23 зворот).

Крім того, 16 березня 2018 року між ПрАТ "Львівський холодокомбінат" та ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-01, з предметом страхування - автомобілем Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.17-19).

У зв`язку з наявністю у водія автомобіля Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АК/6713539 від 15 липня 2017 року, виданого ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна", згоди водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, вони скористалися правом складання спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) без виклику працівників поліції (а.с.23).

Відповідно до зазначеного європротоколу свою вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнав, про що поставив в пункті 15 європротоколу свій підпис.

03 липня 2018 року представник ПрАТ "Львівський холодокомбінат" за довіреністю - Гліва І. Б . звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" з повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом (заявою на виплату страхового відшкодування) (а.с.20).

Згідно з рахунком ФОП ОСОБА_7 . № 34 від 11 липня 2018 року ПрАТ "Львівський холодокомбінат" має оплатити за автомобільні деталі 30096,00 грн., з яких за задній бампер центральна частина - 18312,00 грн., датчик парктроніку - 2544,00 грн., задній ліхтар лівий - 4620,00 грн., задній ліхтар правий - 4620,00 грн. (а.с.29).

Відповідно до страхового акту ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" № 06720-02 від 17 липня 2018 року страхове відшкодування страхувальнику ПрАТ "Львівський холодокомбінат" становить 30096,00 грн. згідно з рахунком ФОП ОСОБА_7 № 34 від 03 липня 2018 року(/а.с.30)

17 липня 2018 року ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" здійснено виплату страхового відшкодування ПрАТ "Львівський холодокомбінат" за завдану унаслідок вищевказаної ДТП майнову шкоду 30096,00 грн., які були перераховані на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 , що підтверджується платіжним дорученням № 16005 /а.с.30 зворот/.

14 січня 2019 року між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та позивачем ФОП ОСОБА_4. укладений договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги (надалі - договір № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року)(а.с.10-12).

Згідно із пунктом 2.1. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року у відповідності до умов цього договору первісний кредитор ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" передає (відступає) новому кредитору ФОП ОСОБА_4 свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеним договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором.

Пунктом 2.2. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року передбачено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно з цим договором, складає 2510019 грн. 45 коп., згідно з Реєстром, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року ціна договору складає 82867 грн. 31 коп.

У пункті 6 Додатку № 1 до договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 рок вказано, що відповідач ОСОБА_2 є боржником, а також, зазначена сума страхового відшкодування в розмірі 30096,00 грн. та сума боргу відповідача - 19863 грн. 36 коп.(а.с.13-15).

11 лютого 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 надіслав поштовим зв`язком відповідачу ОСОБА_2 акт (вимогу) № 06720-02 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просив перерахувати суму боргу в розмірі 19863 грн. 36 коп. у найкоротший термін, але не пізніше десяти календарних днів, з моменту отримання листа (а.с.31).

Як убачається зі змісту вказаного акту (вимоги) № 06720-02 від 11 лютого 2019 року ПрАТ "НАСК "Оранта" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" в межах ліміту, передбаченого полісом № АК/9616408 в розмірі 9722 грн. 64 коп. з врахуванням фізичного зносу деталей та розміру франшизи, яку було передбачено полісом страхування цивільно-правової відповідальності та була відшкодована відповідачем в розмірі 510,00 грн..

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування". Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини між відповідачем ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ НАСК «Оранта» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивача не є регресними, оскільки обов`язок відшкодування шкоди покладається на страховика відповідача, тобто на ПрАТ НАСК «Оранта».

Між тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, які ґрунтуються на відсутності правової підстави для стягнення суми страхової виплати з особи, винної у ДТП, оскільки таке право виникає тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), або у разі не виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування (стаття 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу) .

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик потерпілого, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика (завдавала шкоди), в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яка в силу вимог процесуального законодавства, є обов`язковою для застосування судами України.

Таким чином, позовні вимоги та доводи апеляційної скарги про відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_2 в порядку регресу є такими, що не відповідають обраному способу захисту.

Враховуючи викладене, оскільки правовідносини, що виникли між страховиком ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого ПрАТ "Львівський холодокомбінат" страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до страховика права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язання, то вимога про стягнення завданих збитків в порядку регресу в розмірі 19863 грн. 63 коп., є безпідставною.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "НАСК "Оранта" згідно з полісом, яким передбачено страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100000,00 грн., врахувавши, розмір шкоди, заподіяної в результаті ДТП потерпілому - власнику автомобіля Mercedes-Benz G, державний номерний знак НОМЕР_1 , розмір якої становить 30096,00 грн., що є значно менше від суми страхового ліміту, передбаченого вказаним полісом, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ФОП ОСОБА_4. до ОСОБА_2 ..

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції покликався на те, що, укладений договір №14/01/2019 від 14 січня 2019 року про відступлення права вимоги є договором факторингу, а не цесії і такий суперечить ч.1 ст.203 ЦК України.

Однак, вказаний висновок суду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такий не узгоджується з вимогами ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та предмету доказування у цій справі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, предметом позову було відшкодування збитків в порядку регресу, а не визнання недійсним правочину, то суд в порушення норм матеріального та процесуального права вийшов за межі заявлених вимог.

Згідно ч.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4. слід задовольнити частково, а заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів її прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Ю.Р.Мікуш

Р.П.Цяцяк