ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 621/1548/18

Провадження № 22-ц/818/4381/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

третя особа: виконавчий комітет Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справ у за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: виконавчий комітет Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 липня 2019 року в складі судді Бібіка О.В., -

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: виконавчий комітет Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогами: усунути від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1 - спадкоємця першої черги ОСОБА_2 , спадкоємців другої черги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; зобов`язати повернути фотокартки та всі документи ОСОБА_5 на будинок та інше майно ОСОБА_5 , обладнання будинку та господарських будівель в строк 1 місяць, з встановленням його за їх рахунок; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 понесені збитки, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 876,50 грн., витрат по сплаті судового збору за забезпечення доказів у розмірі 352,40 грн., виготовлення замовлення №4605 в КП "Зміївське БТІ" у розмірі 917,45 грн., виготовлення замовлення №1605 в КП "Зміївське БТІ" у розмірі 250,10 грн., витрати за виконання робіт по визначенню вартості нерухомого майна у розмірі 500 грн., а всього по 1448,22 грн. з кожного.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . До складу спадщини, що залишилася після її смерті, входить житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя мати заповіту не складала. Окрім нього, спадкоємцем першої черги є дочка померлої ОСОБА_2 , спадкоємцями другої черги є онуки померлої - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті матері позивач прийняв спадщину, звернувся у встановлений шестимісячний строк із заявою до Зміївської державної нотаріальної контори. ОСОБА_2 , з метою не дати можливості залишити матері заповіт на його ім`я, незаконно були вилучено її паспорт та всі правовстановлюючі документи на будинок. Тому, позивач вимушений був нести витрати по виготовленню дубліката технічного паспорту та довідки з інформацією кому належить житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 умисно перешкоджала своїми діями спадкодавцю ОСОБА_5 висловити свою волю і її дії свідчать про корисливий мотив з метою наживи та позбавлення спадкоємця за законом не лише особистого майна спадкодавця, а й всіх предметів побуту, домашніх тварин та птахів, всього металобрухту та частини житлового будинку з надвірними будівлями, включаючи металеву загороду для курей. Майно частково було вивезено ще за життя матері без її згоди, коли вона перебувала на лікуванні в Зміївській ЦРЛ, інша частина вже після її смерті. Зазначені дії ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 були направлені для збільшення частки у спадщині. На сьогоднішній день він є спадкоємцем, який прийняв у встановленому законом порядку, однак не може оформити свої спадкові права за відсутності правовстановлюючих документів, які утримує в себе відповідач ОСОБА_2 . Крім того зазначає, що відповідач винна в смерті матері ОСОБА_5 , оскільки без волі останньої хотіла влаштувати її в Зміївський геріатричний пансіонат, шантажувала, залякувала, не доглядала за нею, внаслідок таких дій у матері стався інсульт і вона померла, що є підставою для усунення її від спадкування.

27.08.2018 від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . надійшов попередній відзив на позов, де зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_8 наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона є спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 . За життя матері вона постійно здійснювала догляд за нею, допомагала по господарству. Коли мати перебувала на лікуванні в Зміївській ЦРЛ, вона постійно приїздила та оплачувала всі витрати по лікуванню. Наміру влаштували матір до Зміївського геріатричного пансіонату у неї не було і ОСОБА_8 не надано будь-яких доказів протилежного. ОСОБА_8 , в свою чергу, близько 20 років взагалі не спілкувався з матір`ю, не відвідував її, не піклувався про неї.

Представник відповідача ОСОБА_9 вказав, що вимоги ОСОБА_8 є безпідставними, необгрунтованими, тому, задоволенню не підлягають.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Таранівської сільської ради у судове засідання не з`явився, сільський голова Юрченко Ю.В. направив лист про розгляд справи за відсутності представника ради.

Рішенням Зміївського районного суду Харковської області від 02 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: виконавчий комітет Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від надання допомоги ОСОБА_5 , яка знаходилась в безпорадному стані, тому підстав для задоволення позову немає.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років в м. Зміїв Харківської області померла ОСОБА_5 про що складено відповідний актовий запис 15.01.2018 року №5 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_5 підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №4 від 20.04.2018 року, де містяться відомості про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №9 від 04.05.2018 року, де містяться відомості про розірвання шлюбу 21.09.2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (прізвище після розірвання шлюбу - ОСОБА_5 ).

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Алексеюк Н.М. Готвальдівської державної нотаріальної контори 12.03.1991 року, зареєстровано в реєстрі за №1-465.

ОСОБА_1 звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 у зв`язку з чим було зареєстровано спадкову справу №62368617, що підтверджується даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

З довідки Тараніської сільської ради №467 від 19.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 з 04.03.1999 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі позивачем повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Із листа головного лікаря Зміївської ЦРЛ Лисака М . П . , вих. №1368 від 16.10.2018 року вбачається, щ, ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні в об`єднаному відділенні терапевтичного профілю Зміївської ЦРЛ з 18.12.2017 року. З 28.12.2017 року була переведена в палату інтенсивної терапії, знаходилася в безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Сторони не заперечувалия, що відповідач ОСОБА_2 в період часу, коли мати ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані в Зміївській ЦРЛ відвідувала її, купувала необхідні ліки.

Що стосується тверджень позивача про намір ОСОБА_2 влаштувати матір ОСОБА_5 в Зміївський геріатричний пансіонат, то даний факт спростовується інформацією, наданою директором установи про те, що ОСОБА_5 до пансіонату не поступала, зареєстрована не була, пакет документів та путівку на її оформлення до пансіонату не надавалися. (а. с. 231).

Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що в інший період часу, окрім перебування на лікуванні в Зміївській ЦРЛ з 28.12.2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкодавець ОСОБА_5 була у безпорадному стані, потребувала допомоги, зверталася до дочки з проханням надати таку допомогу, а відповідач ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцю.

Матеріали справи не містять належних доказів ухилення відповідачки від надання допомоги ОСОБА_5 ..

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно він певний час з матір`ю не спілкувався, мати жила сама.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги ОСОБА_2 ..

Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не з`ясував дійсної волі його матері стосовно спадщини, оскільки не витребував роздруківку телефонної розмови його та його матері, колегією суддів не приймаються, т.я. сам позивач не заперечував, що мати заповіту не залишила.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування онуків померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вимоги є безпідставними, оскільки за наявності спадкоємців першої черги, дітей померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, онуки ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є спадкоємцями другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України.

При цьому, позивачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що будь-хто з них у встановлений шестимісячний термін звернувся із заявою про прийняття спадщини або взагалі на неї претендують.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що фотокартки, правовстановлюючі документи та інше майно, яке знаходилося на території домоволодіння та у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наразі перебувають у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно достатті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко