ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 636/1088/15-ц

провадження № 61-16311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася із позовом, уточненим у січні 2016 року, до ОСОБА_3 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації»), про виділ частки майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначила, що їй належить 61/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , інші 39/100 часток належать ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що між ними склався усталений порядок користування спірним майном. Згідно з цим порядком у її користуванні перебувають приміщення житлового будинку літ. «А-1»: коридор 1-1, кухня 1-2, кімната 1-3, кімната 1-4, прибудова «А1», а також господарські будівлі та споруди: погріб літ. «В1», літня кухня літ. «Д», веранда літ. «д», сарай літ. «Е», водопровід літ. «К1», огорожа «№ 1» і хвіртка «№ 4»; у користуванні ОСОБА_3 перебувають приміщення житлового будинку літ. «А-1»: тамбур 2-1, кімната 2-2, кімната 2-3, кімната 2-4, кімната 2-5, комора 2-6, кухня 2-7, прибудова «А2», а також господарські будівлі та споруди: погріб літ. «В», вбиральня літ. «Г», вбиральня літ. «Г1», водопровід літ. «К», огорожа «№ 5» і хвіртка «№ 3».

Також на території домоволодіння знаходиться споруда літ. «Б», «Б1» (сарай), яка за функціональним призначенням не використовується.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 1 320 кв.м, яка не приватизована.

ОСОБА_1 зазначає, що бажає виділити в натурі належну їй частку домоволодіння і встановити порядок користування земельною ділянкою, але угоди щодо цих питань із іншим співвласником - ОСОБА_3 - досягти не вдалося.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просила виділити їй в натурі 61/100 частку садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка включає коридор 1-1, кухню 1-2, кімнату 1-3, кімнату 1-4 і прибудову «А1» у житловому будинку літ. «А-1» та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В1», літню кухню літ. «Д», веранду літ. «д», сарай літ. «Е», водопровід літ. «К1», огорожу «№ 1» і хвіртку «№ 4», у зв`язку з чим припинити право спільної часткової власності сторін на цей будинок. Також просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, уточнений у квітні 2016 року, до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», про збільшення частки у праві спільної часткової власності, виділ частки майна в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення права спільної часткової власності.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що частки співвласників у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 визначені рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 24 жовтня 1989 року № 176/1. У подальшому вона за згоди попереднього співвласника ОСОБА_4 здійснила прибудову до будинку, яку неможливо відокремити, що призвело до збільшенні ідеальних часток у праві власності на будинок.

Оскільки згоди з ОСОБА_1 щодо поділу будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою вони досягти не можуть, ОСОБА_3 просила суд збільшити її частку у праві власності на спірний житловий будинок, виділити їй в натурі тамбур 2-1, кімнату 2-2, кімнату 2-3, кімнату 2-4, кімнату 2-5, комору 2-6, кухню 2-7 і прибудову «А2» у житловому будинку літ. «А-1» та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В», вбиральню літ. «Г», вбиральню літ. «Г1», водопровід літ. «К», огорожу «№ 5» і хвіртку «№ 3 », у зв`язку з чим припинити право спільної часткової власності на цей будинок, а також встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2016 року до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено її спадкоємця ОСОБА_2 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2016 року, ухваленим у складі судді Ковригіна О. С., позов ОСОБА_1 задоволено повністю, а зустрічний позовОСОБА_2 . - частково.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 62/100 часток садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату 1-3 і житлову кімнату 1-4 у житловому будинку літ. «А-1», коридор 1-1 і кухню 1-2 у прибудові літ. «А1» та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В1», літню кухню літ. «Д», веранду літ. «д», сарай літ. «Е», водопровід літ. «К1», огорожу «№ 1» і хвіртку «№ 4».

Виділено ОСОБА_2 в натурі 38/100 часток вказаного садибного (індивідуального) житлового будинку, а саме: житлові кімнати 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 і комору 2-6 у житловому будинку літ. «А-1», тамбур 2-1 і кухню 2-7 у прибудові літ. «А2» та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В», вбиральню літ. «Г», вбиральню літ. «Г1», водопровід літ. «К», хвіртку «№ 3» і огорожу «№ 5».

Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування ОСОБА_1 61/100 часток земельної ділянки площею 880 кв.м, у тому числі під будівлями, та ОСОБА_2 . - 39/100 часток земельної ділянки площею 563 кв.м, у тому числі під будівлями.

Визначено межу земельних ділянок наступним чином: від лінії забудови по вул. Пролетарська , розділивши огорожу на відрізки розмірами 12,30 м і 13,90 м, по прямій лінії, потім по лінії розподілу житлового будинку по прямій лінії довжиною 9,0 м, справа по прямій лінії довжиною 12,80 м, зліва по прямій лінії довжиною 25,0 м до межі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 19,0 м і 7,20 м.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провести демонтаж сараю літ. «Б».

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 3 404 гривень.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо виділення в натурі сараїв літ. «Б», «Б1» та збільшення його частки у праві власності на будинок відмовлено.

Задовольняючи первісний позов повністю і зустрічний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що поділ між співвласниками житлового будинку та встановлення відповідного такому поділу порядку користування земельною ділянкою є можливим згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Оскільки сарай літ. «Б1» демонтований, а сарай літ. «Б» перебуває у аварійному стані, суд відмовив у їх виділенні у власність ОСОБА_2 .

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні вимоги про збільшення частки у праві власності на будинок, суд першої інстанції виходив із її недоведеності.

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 листопада 2016 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи 2 688 гривень і 2 204,80 гривень судового збору - у дохід держави.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2017 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ будинку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при його поділі суд першої інстанції не мотивував необхідність відступлення від ідеальних часток у праві власності; відсутні такі обґрунтування і у висновку судової будівельно-технічної експертизи, покладеному в основу судового рішення. Оскільки інших варіантів розподілу експертом не запропоновано і сторони клопотання по призначення додаткової або повторної експертизи не заявили, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Врахувавши відсутність доказів на підтвердження дійсного розміру земельної ділянки, на якій розташоване спірне домоволодіння, апеляційний суд відмовив у встановленні порядку користування цією земельною ділянкою.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання сторін провести демонтаж сараю літ. «Б», оскільки вказаний сарай, незважаючи на занедбаний стан, використовується ОСОБА_2 за призначенням і відповідно до встановленого між співвласниками порядку користування господарськими будівлями та спорудами тривалий час перебуває у користуванні родини ОСОБА_2 , який своєї згоди на його демонтаж не надав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог цивільного процесуального законодавства не викликав її у судове засідання, в якому вирішував клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання апеляційної скарги, та безпідставно поновив зазначений строк.

Вказує, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4947/8340/8341 від 31 серпня 2015 року є належним та допустимим доказом і не спростований ОСОБА_2 , тому суд апеляційної інстанції не мав правових підстав відхиляти варіанти поділу будинку і земельної ділянки, запропоновані експертом.

На думку заявника, суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 продовжує користуватися сараєм літ. «Б», оскільки експерт при візуальному обстеженні встановив, що ця споруда перебуває у ветхому стані і за призначенням не використовується.

Вважає, що перебування земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, у комунальній власності не перешкоджає вирішенню питання про встановлення порядку користування нею без залучення до участі у справі Чугуївської міської ради Харківської області, оскільки це питання не стосується розпорядження цією земельною ділянкою.

Позиція інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказав, що правові підстави для демонтажу спірного сараю літ. «Б» відсутні, оскільки вказана господарська споруда рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 24 жовтня 1989 року № 176/1 виділена у користування його родині, тому саме він, а не позивач за первісним позовом уповноважений вирішувати питання щодо доцільності її збереження. Зазначив, що між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, про що свідчить зведений паркан між їх подвір`ями, що не враховано судом першої інстанції.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 6 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 належить 61/100 часток вказаного житлового будинку жилою площею 49,3 кв.м з відповідною частиною надвірних будівель на підставі договору дарування від 2 грудня 1989 року, укладеного із ОСОБА_4

ОСОБА_2 належить 39/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2016 року.

Розміри часток співвласників у праві власності на житловий будинок визначені рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 24 жовтня 1989 року №176/1, згідно з яким за зверненням попередніх співвласників ОСОБА_4 (якій належало 3/8 частки будинку) і ОСОБА_5 (якій належало 5/8 його часток) з урахуванням здійсненої ОСОБА_4 і прийнятої в експлуатацію прибудови перерозподілено ідеальні частки у спільній частковій власності на житловий будинок.

4 листопада 2014 року комісія у складі начальника відділу комунальної власності та земельних відносин Чугуївської міської ради Харківської області Челомбітько В. О., головного архітектора Савіної Л. В. та начальника КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Гармаш О. Г. провела обстеження нежитлової будівлі (сараю) по АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. Згідно з цим актом комісія обстежила нежитлову будівлю сараю, що належить ОСОБА_1 , та рекомендувала здійснити її демонтаж у зв`язку з неможливістю подальшого використання за функціональним призначенням та недоцільністю проведення капітального ремонту.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 494/8340/8341 від 31 серпня 2015 року суд встановив, що виділити ОСОБА_1 61/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , що відповідає її ідеальній частці у праві власності, технічно неможливо. Виділити ОСОБА_1 житлову кімнату 1-3 і житлову кімнату 1-4 у житловому будинку літ. «А-1», коридор 1-1 і кухню 1-2 у прибудові літ. «А1» та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В1», літню кухню літ. «Д», веранду літ. «д», сарай літ. «Е», водопровід літ. «К1», огорожу «№ 1» і хвіртку «№ 4», що становить 62/100 часток будинку, є можливим.

Також експертом запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок, при визначенні яких враховано фактичний порядок користування, який склався між співвласниками, та попередньо запропонований варіант поділу житлового будинку і надвірних будівель.

Вказані варіанти порядку користування земельною ділянкою визначені за умови демонтажу сараю літ. «Б».

Апеляційний суд встановив, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23 квітня 2015 року на вирішення експерту поставлено, зокрема, питання щодо визначення можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою під спірним домоволодінням з урахуванням того, що споруда літ. «Б», «Б1» підлягатиме демонтажу. Питання щодо порядку користування земельною ділянкою за умови збереження такої споруди експерт не досліджував.

Так, при визначенні порядку користування земельною ділянкою експерт запропонував два варіанти, за кожним із яких межа розподілу проходить через приміщення сараїв літ. «Б», «Б1», при цьому експерт такі господарські споруди не враховував, пославшись на акт від 4 листопада 2014 року щодо рекомендації здійснити їх демонтаж.

Оцінивши подані сторонами докази, а саме договір дарування від 2 грудня 1989 року, технічний паспорт та план земельної ділянки, рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 24 жовтня 1989 року №176/1 про перерозподіл ідеальних часток у праві власності на будинок, матеріали інвентарної справи на спірний житловий будинок, апеляційний суд встановив, що попередні співвласники житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до часток у спільній частковій власності визначили в натурі склад жилих і нежилих приміщень домоволодіння, якими користується кожен із них, а також визначили порядок користування земельною ділянкою.

Згідно з такою домовленістю кожному із співвласників визначено житлові та нежитлові приміщення в житловому будинку літ. «А-1», прибудовах літ. «А1» та літ. «А2», а також господарські споруди. Також кожен із співвласників фактично мав і має у користуванні та володінні льох, один із яких (літ. «В1») розташований в літній кухні літ. «Д» на частині земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 , інший льох (літ. «В») розташований в сараї літ. «Б» на частині земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 .

З матеріалів інвентарної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1 суд встановив, що станом на 22 травня 2015 року, тобто у період проведення судової будівельно-технічної експертизи, спеціалісти КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» склали коротку технічну характеристику будівель спірного домоволодіння та вказали, що до їх складу входить сарай літ.«Б» вартістю 3 108 гривень і розташований в ньому погріб (льох) літ. «В1» вартістю 2 198 гривень.

Оцінивши зміст будівельно-технічної експертизи № 494/8340/8341 від 31 серпня 2015 року, суд апеляційної інстанції встановив, що його дослідницька частина не мітить достатніх обґрунтувань необхідності відступлення від ідеальних часток співвласників у праві власності при поділі домоволодіння.

Судом також встановлено, що наявні у справі відомості про площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 є суперечливими. Згідно з договором дарування від 2 грудня 1989 року, на підставі якого ОСОБА_1 набула 61/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, це домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1 320 кв.м. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи експерт виходив із розміру земельної ділянки 1 443 кв.м, посилаючись на відомості технічного паспорта на домоволодіння, проте такі дані у технічному паспорті відсутні.

На виконання вимог статті 10 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, суд апеляційної інстанції роз`яснив сторонам право заявити клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи та щодо витребування доказів і правові наслідки невчинення таких процесуальних дій.

Будь-яких клопотань сторони не заявили, посилаючись на достатність доказів у справі для ухвалення рішення по суті.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).

Згідно зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При виділі частки із спільного нерухомого майна/поділі майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласника (співвласників), мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено відокремлений об`єкт нерухомого майна, який за розміром відповідатиме розміру частки співвласника у праві власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) в окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно зі статтею 147 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Суд апеляційної інстанції оцінив висновок судової будівельно-технічної експертизи № 494/8340/8341 від 31 серпня 2015 року та встановив його недостатню умотивованість, у тому числі в частині необхідності відступлення від ідеальних часток співвласників при поділі будинку, а також неврахування при визначенні варіантів поділу певних господарських споруд із посиланням на їх подальший демонтаж, згоди на що один із співвласників не надав.

Встановивши такі обставини та врахувавши, що про повторну чи додаткову експертизу сторони не клопотали, незважаючи на роз`яснення наслідків невчинення таких процесуальних дій, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин статті 364, 367 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у замовленні первісних і зустрічних позовних вимог про виділення частки житлового будинку в натурі.

Відповідно до статей 319, 358 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, проте право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками спірного житлового будинку з господарським спорудами та враховуючи, що господарська споруда - сарай літ. «Б» із льохом - протягом тривалого часу перебуває у користуванні родини ОСОБА_2 і своєї згоди на його демонтаж він не надавав, правильним є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні вимог щодо зобов`язання сторін демонтувати цю господарську споруду.

Відповідно до статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК).

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Суд апеляційної інстанції встановив, що докази дійсного розміру спірної земельної ділянки у справі відсутні, а площа 1 443 кв.м, з якої виходив експерт при проведенні експертизи, відповідними доказами не підтверджена. Також суд встановив, що запропоновані експертом варіанти користування земельною ділянкою визначені без урахування розташування належного ОСОБА_2 сарая з льохом, що частково розташований на ділянці, яку пропонується виділити ОСОБА_1

Встановивши такі обставини, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою за одним із запропонованих експертом варіантів, оскільки такий порядок не повинен призводити до обмеження прав співвласників на користування своїм майном.

Доводи заявника про те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4947/8340/8341 від 31 серпня 2015 року є належним та допустимим доказом, тому суд апеляційної інстанції не мав правових підстав відхиляти запропоновані експертом варіанти поділу будинку і земельної ділянки, касаційний суд вважає безпідставними.

Статті 57, 147 ЦПК України у редакціїКодексу, чинній на час вирішення справи апеляційним судом, визначали, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Висновок експерта не є обов`язковим для суду і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів; незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Стаття 212 ЦПК України у тій же редакції встановлювала, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4947/8340/8341 від 31 серпня 2015 року, не погодився із ним та не вважав за можливе покласти такий висновок в основу рішення суду. Мотиви і обґрунтування відхилення цього доказу апеляційний суд змістовно та послідовно виклав у судовому рішенні, пославшись, зокрема, на те, що запропоновані експертом варіанти поділу призводять до невиправданих обмежень прав одного із співвласників; суд касаційної інстанції, з урахуванням визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, під час касаційного перегляду справи не може переоцінювати докази, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Твердження заявника про недоведеність використання ОСОБА_2 сараю літ. «Б» за призначенням, що встановлено експертом при візуальному обстеженні, касаційний суд відхиляє, оскільки експерт дійшов такого висновку не самостійно, а пославшись на акт від 4 листопада 2014 року щодо рекомендації знесення сараю, складений співробітниками Чугуївської міської ради Харківської області і КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації». При цьому за результатами власного обстеження експерт зазначив лише про перебування сараю у ветхому стані, що не заперечує і сам ОСОБА_2 , проте це не виключає можливість його використання за призначенням, у тому числі використання розміщеного у сараї льоху.

Доводи заявника про те, що перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності не перешкоджає вирішенню питання про встановлення порядку користування нею без залучення до участі у справі Чугуївської міської ради Харківської області, не спростовують правильності висновку апеляційного суду про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог, оскільки така відмова, у першу чергу, обґрунтована неприйнятністю запропонованих експертом варіантів, які призведуть до обмеження ОСОБА_2 у користуванні господарською спорудою та розраховані без визначення дійсного розміру земельної ділянки.

Твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог цивільного процесуального законодавства не викликав її у судове засідання, в якому вирішував клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання апеляційної скарги, та безпідставно поновив зазначений строк, касаційний суд вважає безпідставним.

Стаття 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги, визначала, що скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення встановлених цивільним процесуальним законодавством строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Якщо суд дійде висновку про поважність причин пропущення строку апеляційного оскарження, він поновлює цей строк і відкриває апеляційне провадження у справі.

Дана стаття не передбачає вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у судовому засіданні із повідомленням учасників справи.

У рішенні від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» та від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, проте такі повноваження не є необмеженими і від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

На виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 подав копію конверту, який підтверджує факт отримання оскаржуваного рішення суду першої інстанції 9 червня 2016 року, та зазначив, що пропущення строку апеляційного оскарження обумовлене несвоєчасним отриманням копії судового рішення.

Апеляційний суд оцінив зазначені ОСОБА_2 причини пропущення строку апеляційного оскарження і подані на їх підтвердження докази та дійшов висновку про їх поважність; вказане питання суд вирішив з дотримання визначеного цивільним процесуальним законодавством порядку і у межах своїх повноважень.

За таких обставин доводи касаційної скарги щодо безпідставного поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний