П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/1829/19

Номер провадження 22-ц/804/3075/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року, у складі судді Гноєвого С.С., повний текст рішення складений 16 вересня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

В березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 121027,39 грн. за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2011 року.

Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином, зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2019 року має заборгованість в сумі 179271,76 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 3974,95 гривень, за відсотками 170105,53 гривень, нарахованої пені за прострочене зобов`язання 5191,28 гривень. Позивач зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 121027,39 гривень за кредитним договором без номеру від 13 лютого 2011 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3974,95 гривень, та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13 лютого 2011 року по 31 липня 2018 року в сумі 117052,44 гривень, та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921,00 гривень.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 лютого 2011 року станом на 31 січня 2019 року у розмірі 3974 грн. 95 коп., а також судовий збір в сумі 63 грн. 09 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним заочним рішенням, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі відсутні обґрунтовані та доказові заперечення відповідача, однак суд навів доводи, замість відповідача, проти позивача та відмовив у задоволенні позовних вимог, не посилаючись на докази іншої сторони спору.

Суд безпідставно послався на судову практику Верховного Суду, яка не може бути доказом у справі. Застосовуючи висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові № 342/180/17 від 03 липня 2019, судом не звернуто увагу, що він зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін.

Судом залишено поза увагою, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до них, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 13 лютого 2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Судом проігноровано принцип платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг та банку.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду відзив не подано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Шишелова Н .В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 88) , причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Шишелової Н.В., дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3974,95 грн. не оскаржується.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами не відповідає.

Судом встановлено, що 13 лютого 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9) і отримав кредит у розмірі 4 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріалами справи підтверджується, що банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, у зв`язку з чим відповідач станом на 31 січня 2019 року має заборгованість у сумі 121027,39 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3974,95 гривень, та заборгованості за відсотками за період з 13 лютого 2011 року по 31 липня 2018 року в сумі 117052,44 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 117052,44 гривень, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Суд виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у сумі 3974,95 гривень, оскільки позивач зазначає, що саме в такому розмірі відповідач отримав та не повернув йому грошові кошти, а врешті вимог позову слід відмовити.

З таким висновком не можна повністю погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Формою укладеного між сторонами договору є анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( далі - анкета - заява), яку відповідач ОСОБА_1 підписав та погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку ( а.с.9, 95).

В цій анкеті-заяві зазначено про оформлення на ім`я відповідача платіжної кредитної картки «Універсальна» та про отримання ним 13 лютого 2011 року картки за № НОМЕР_1 .

При підписанні даного договору відповідач погодив своїм особистим підписом також довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць- 2,5% (тобто 30 % річних) ( а.с.10, 96).

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30% річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, та який має виконуватись.

У свою чергу висновки суду, що у заяві позичальника від 13 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 13 лютого 2011 року за договором SAMDN 50ОТС004116375, ІІН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , підписаною відповідачем, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 99-118).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 13 лютого 2011 року були надані платіжні картки : № НОМЕР_1 з датою відкриття 13 лютого 2011 року (яка зазначена в анкеті-заяві) з терміном дії, який закінчується у листопаді 2014 року, № 512538 з датою відкриття 23 липня 2012 року та зі стром дії до липня 2016 року, № 521080 з датою відкриття 02 серпня 2012 року та зі строком дії до жовтня 2014 року, картки № НОМЕР_3 з датою відкриття 19 жовтня 2012 року зі строком дії до лютого 2016 року, НОМЕР_4 з датою відкриття 16 січня 2014 року зі строком дії до січня 2018 року (а.с. 98).

Згідно наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2011 року вбачається, що відповідач до 27 червня 2014 року активно користувався всіма вказаними картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку (а.с. 99 - 118).

У свою чергу, належність даних доказів відповідачем не спростована.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2019 року, про стягнення якої Банком зазначено у даному позові, становить 121027,39 грн. і складається із: заборгованості за кредитом - 3974,95 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з 13 лютого 2011 року по 31 липня 2018 року - 117052,44 грн. (а.с.5-8).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 3974,95 грн. в добровільному порядку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно умов договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2.5% щомісячною, або 30 % річних (2.5 х 12 місяців), яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач звернувся до суду 20 березня 2019 року, а строк дії картки продовжувався до 31 січня 2018 року, - судова колегія погоджується з доводами позивача щодо наявності правих підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог та строку дії кредитного договору ( до останнього дня дії кредитної картки), а саме- за період з 01 вересня 2014 року до 31 січня 2018 року.

Згідно додатково наданого позивачем розрахунку, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 30% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3974,95 грн., за період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2018 року, та з урахуванням наявної заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 31 серпня 2014 року у сумі 388,14 грн., заборгованість за процентами становить 4350,13 грн. (3974,95 грн. х 30 : 100 : 360 х 1249 днів (з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2018 року) + 388,14 грн. - 158,72 грн. (сума сплати в рахунок погашення заборгованості за вказаний період) = 4350,13 грн.), яка підлягає до стягнення з відповідача на корись позивача.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом як таке, що не відповідає обставинам справи, ухвалено у порушення норм процесуального права та при неправильному застосовані норм матеріального права, що є підставою, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, для скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку з чим апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с.1).

Судом першої інстанції задоволено вимоги Банку на суму 3974,95 грн., апеляційний суд дійшов висновку також про задоволення позовних вимог в сумі 4350,13 грн. Загалом позов Банку задоволено на суму 8325,08 грн., що становить 6,88%.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить до стягнення понесені витрати по сплаті судового збору в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 132,13 коп. (1921 грн. х 6,88% = 132,13 грн.).

З огляду на наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування судового збору підлягає зміні та стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 132,13 грн.

При подані апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 881 грн. 50 коп. (а.с. 74), апеляційну скаргу задоволено частково на суму 4350,13 грн., що становить 3,7 % від заявленої до стягнення суми процентів (117052,44 грн.), тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 106,62 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість по процентам за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2011 року в сумі 4350 (чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 13 копійок.

Це ж рішення в частині відшкодування судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 132 (сто тридцять дві) гривні 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 106 (сто шість) гривень 62 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова