Провадження №2/760/3411/19
Справа №760/4690/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - Лимара О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-00317.07.2 від 27 грудня 2007 року, яка складається з 6 060, 33 долари США - суми нарахованих процентів та 134 968, 62 гр. - 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за період з 21 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року.

Посилається в позові на те, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17 червня 2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК», та відповідачем був укладений Кредитний договір № 77.1/АА-00317.07.2.

Згідно з п. 1.1 Договору банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 39 285, 71 доларів США терміном до 27 грудня 2014 року включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12, 5 % річних.

У відповідності до п. 3.9 Кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів - сплатити банку пеню за кожен день прострочки в розмірі 1, 6 % від суми простроченої заборгованості.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 39 285, 71 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 1366_1 від 27 грудня 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Родовід Банк» 02 серпня 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 16 лютого 2016 року позов був задоволений, стягнуто з відповідача на користь банку 43 588, 98 доларів США та 191 325, 25 гр. заборгованості за кредитом.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

Заборгованість за рішенням суду не сплачена.

Крім того, відповідно до умов договору триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Загальна сума заборгованості з урахуванням зазначеного рішення суду за період з 21 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року становить 6 060, 33 долари США - сума нарахованих процентів, 134 968, 62 гр. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

22 травня 2019 року між ПАТ «Родовід банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір № 14 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право вимоги за Кредитним договором № 77.1/АА-00317.07.2 від 27 грудня 2007 року.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року до участі в справі в якості правонаступника ПАТ «РОДОВІД БАНК» було залучено ТОВ «Вердикт» Капітал».

Представник позивача - ТОВ «Вердикт» Капітал» в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, просили розглядати справу в їх відсутності.

Скориставшись своїм правом, представник відповідача надав до суду відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що умови укладеного між сторонами Кредитного договору передбачають можливість позивача вимагати у відповідача всю суму отриманого кредиту з відповідними процентами пенею та штрафом у двох випадках:

-за загальним правилом договору - після 27 грудня 2014 року у відповідності до п.п. 1.1, 3.2 вказаного кредитного договору;

-за спеціальним правилом договору - правом дострокового повернення за п. 5.2 вказаного кредитного договору.

Скориставшись своїм правом ПАТ «РОДОВІД БАНК» 02 серпня 2013 року звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту відповідно до п. 5.2 Кредитного договору.

Виходячи з цього, вважає, що строк позовної давності за вказаним позовом має розраховуватись з моменту першого прострочення позичальника - 13 травня 2009 року.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Зазначив також, що п. 3.9 договору, за яким позичальник зобов`язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів сплачувати банку за кожен день прострочки пеню в розмірі 1, 6 % від суми простроченої заборгованості, є несправедливою, що має наслідком його недійсність.

Вважає,що Кредитний договір, укладений між сторонами, є припиненим у зв`язку зі зверненням ПАТ «РОДОВІД БАНК» у серпні 2013 року з позовом до відповідача про стягнення всієї суми заборгованості, а тому звернення з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту припиняє дію кредитного договору.

Після припинення дії договору позивач не вправі нараховувати будь-які проценти за користування кредитом чи штрафні санкції, які передбачені цим кредитним договором.

Враховуючи викладене, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ`РОДОВІД БАНК» та відповідачем був укладений Кредитний договір № 77.1/АА-00317.07.2.

Згідно з п. 1.1 Договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 39 285, 71 доларів США терміном до 27 грудня 2014 року включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12, 50 % річних.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повністю повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а в разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів - сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1, 6 % від суми простроченої заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 16 лютого 2016 року був задоволений ПАТ «РОДОВІД БАНК», з яким він звернувся до суду в серпні 2013 року, про стягнення з відповідача заборгованості за умовами договору.

Стягнуто з відповідача в межах строку позовної давності станом на 08 вересня 2015 року 43 588, 98 доларів США та 191 325, 25 гр. заборгованості за кредитом, яка складається з:

-суми простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 26 110, 82 доларів США;

-суми простроченої заборгованості по сплаті процентів за договором в розмірі 17 478, 16 доларів США;

-суми пені за прострочення сплати тіла кредиту в розмірі 104 351, 89 гр.;

-суми пені за прострочення сплати процентів за договором в розмірі 69 851, 47 гр.;

-суми 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 063, 91 гр.;

-суми 3% річних від простроченої заборгованості по процентам в розмірі 7 057, 98 гр.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

/ т. 1, а.с. 9 - 13; 23; 111-114 /

Звертаючись до суду в березні 2017 року позивач просить стягнути з відповідача нараховані проценти за договором за період часу з 21 червня 2013 року до 08 грудня 2016 року та 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентами за цей же період.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в справі № 175/4753/15-ц/ провадження № 61-8449/св18/ від 06 лютого 2019 року припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, скориставшись своїм правом на звернення до суду в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, ухвалене судом 16 лютого 2016 року рішення та використане банком право на дострокове повернення кредиту, вимоги про стягнення процентів та річних після ухвалення рішення суду суперечать вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При зверненні до суду позивач зазначив, що заборгованість за рішенням суду не сплачена, а відповідно до умов договору триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Надаючи до суду розрахунок заборгованості, останній станом на 02 травня 2019 року, представник позивача на той час - ПАТ`РОДОВІД БАНК» будь-яким чином не зумів його обґрунтувати, а саме: з чого він складається та на яку суму нараховувалися приведені в ньому суми, посилаючись на те, що він виконувався іншими службами банку, а тому для їх обґрунтування необхідні консультації зі спеціалістами банку.

У зв`язку з цим судом була оголошена перерва, однак представник позивача, не з`явившись до суду, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року а справі була оголошена перерва з метою виклику представника позивача в судове засідання та надання пояснень по наданому до суду розрахунку та з`ясування складових до стягнення.

Представник позивача, з`явившись до суду 22 серпня 2019 року, заявив клопотання про заміну позивача правонаступником - ТОВ`ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», надавши Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Представник залученого до участі в справі правонаступника позивача також подав заяву про розгляд справи в його відсутності, в зв`язку з чим ухвалою суду від 24 вересня 2019 року в справі була оголошена перерва та викликаний представник товариства для надання пояснень.

В судовому засіданні 21 жовтня 2019 року представник правонаступника позивача також не змогла пояснити суму заборгованості та з чого вона складається, в зв`язку з чим за його клопотанням була оголошена перерва.

В судове засідання 06 листопада 2019 року з`явився черговий представник, який також не володів матеріалами справи, інформацією, необхідною для її розгляду, зазначивши, що його « попрохали» прийти в суд.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Представник відповідача неодноразово звертався до позивача з заявою про надання пояснень з приводу суми заборгованості, яку банк просив стягнути з відповідача, та з чого вона складається.

Відповіді на поставлені представником відповідача питання банк не надав.

/ т.1, а.с.108 - 110; 150; 1197 -198 /

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з цього, тривалості перебування справи в провадженні суду, вжитих судом заходів та сприяння позивачу в її розгляді, суд вважає за необхідне при вирішенні спору виходити з обставин та доказів, наявних у матеріалах справи.

Так, зі змісту позову вбачається, що пред`являю позов про стягнення відсотків і річних позивач посилався на норми ст.ст.536, 1048, 1056-1, 1061 та 625 ЦК України.

Що стосується стягнення процентів та приведеного обґрунтування, в тому числі посилання на практику Верховного Суду України, вище судом обґрунтована відсутність підстав для їх стягнення.

Що стосується посилання на практику Верховного Суду України, в приведеній судом постанові Верховного Суду справі № 175/4753/15-ц/ провадження № 61-8449/св18/ від 06 лютого 2019 року було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) відступила від практики, на яку посилався банк при зверненні до суду.

Посилаючись на ст.625 ЦК України в обгрунтування стягнення річних, банк також посилається на їх нарахування за цей же період часу, що і проценти, а саме з 21 червня 2013 року до 08 грудня 2016 року.

При цьому, посилаючись на судову практику, в тому числі акцентує увагу на належне йому право стягувати річні при наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, не виконаного боржником.

Однак, зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення позивача до суду не було невиконання відповідачем ухваленого ним рішення, а саме невиконання умов Кредитного договору.

Ні в позові, ні представник банку та в подальшому представник правонаступника банку в судовому засіданні не зазначали та не привели розрахунку річних саме по ухваленому судом 16 лютого 2016 року рішенню, не зазначали, коли рішення суду було звернуто до виконання і чи звернуто взагалі, не надавши і доказів цьому, обмежившись самим посиланням на дану норму закону.

В той же час, навіть з приведеного позивачем періоду для розрахунку річних,а також його обгрунтування випливає, що сума річних, приведена в позові, не є штрафними санкціями за невиконання рішення суду, а саме санкціями за умовами договору, який позивач не вважає припиненим.

Враховуючи ці обставини, саме лише посилання позивача на ст.625 ЦК України, не свідчить про санкції в зв`язку з невиконанням рішення суду, а є саме заходами у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

Враховуючи ці обставини, нарахування процентів та річних після дострокового звернення до суду про стягнення заборгованості, а також закінчення строку дії Кредитного договору 27 грудня 2014 року, суд вважає, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за процентами та річними, які нараховані навіть у межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про дострокове стягнення цих сум, а також відсутності вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16,525-526, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-254, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва