ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №577/2551/18

Номер провадження 22-ц/816/5096/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

представника Військової прокуратури Сумського гарнізону Парфьонова Івана Вікторовича,

представника Військової частини НОМЕР_1 Богдан Анни Сергіївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року ухваленого у складі судді Семенюк І.М. у м. Конотоп

у цивільній справі за позовом Військової прокуратури Сумського гарнізону, яка діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Військова прокуратура Сумського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , та свої вимоги мотивувала тим, що з 08 серпня 2016 року по 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та згідно наказу командира військової частини від 08.08.2016 року №242 був зарахований до списків особового складу і призначений на посаду командира взводу зв`язку батареї управління та радіолокації розвідки зенітного ракетного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №39 від 23.03.2017 року ОСОБА_1 був звільнений та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №206 від 15.06.2017 року був виключений зі списків особового складу та направлений для зарахування на військовий облік до Дніпровського РВК м. Києва.

Відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі. При проходженні служби за контрактом старший лейтенант ОСОБА_1 самоусунувся від виконання службових обов`язків та втратив майно яке за ним було закріплено, про що свідчить акт службового розслідування.

Провину ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування було повністю доказано. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2018 року було прийнято рішення про притягнення його до повної матеріальної відповідальності. В особистих поясненнях ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування визнавав, що втрата майна яке за ним було закріплено, виникла з його вини.

Заходи направлені на досудове врегулювання спору та добровільного відшкодування шкоди відповідачем не призвели до будь-яких результатів.

Тому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму невідшкодованої шкоди у розмірі 139405,55 грн.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року позовні вимоги Військової прокуратури Сумського гарнізону, яка діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Військова частина НОМЕР_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку в розмірі 139405,55 грн, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2091,10 грн, а всього 141496,65 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити. При цьому зазначає, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, зокрема і питання відповідальності за завдану шкоду, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова прокуратура Сумського гарнізону заперечила проти її задоволення і зазначила, що вина відповідача у заподіянні майнової шкоди, заподіяної ним під час виконання військового обов`язку підтверджується матеріалами службового розслідування, а тому судом обґрунтовано стягнуто з нього розмір заподіяної шкоди. Також вважає безпідставними твердження апелянта з приводу того, що дана справа має розглядатися в порядку КАС України, оскільки категорія даного спору не підпадає під жодний з критеріїв визначених положеннями ст.19 КАС України, тому зазначена справа обґрунтовано розглянута в порядку цивільного судочинства. Просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 заперечила проти її задоволення і вважає безпідставними доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права і помилковий її розгляд за правилами цивільного судочинства. Вважає, що позов військовою частиною було подано після звільнення відповідача з військової служби, предмет позову має лише матеріальний характер, інших позовних вимог військовою частиною НОМЕР_1 заявлено не було, тому вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників прокуратури та військової частини, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник під час проходження колишнім військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 військової служби. Відповідач, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 серпня 2017 року № 206 виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «ж» абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням дії контракту.

В період проходження військової служби відповідачем, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2017 року №319 було проведено службове розслідування по факту виявлення нестачі та надлишку майна зв`язку під час проведення планової інвентаризації майна та техніки зв`язку станом на 01.06.2017 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що відповідач винен у завданні державі шкоди в сумі 139405,55 грн, яка підлягає стягненню на користь Військової частини НОМЕР_1 .

Зазначена справа була прийнята до розгляду та розглянута судом першої інстанції в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У ч.3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 17 ч.1 ст. 4 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи - колишнього військовослужбовця - про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.

Звертаючись із зазначеним позовом, Військова частина НОМЕР_1 послалась на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №319 від 17 серпня 2017 року за нестачу майна військової частини НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто з нього 139405,55 грн завданих державі збитків, які ним не відшкодовані.

Шкода заподіяна державі відповідачем внаслідок недбалого та безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків та військової служби і підлягає відшкодуванню згідно з Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

Висновок Великої палати підтверджено і в постанові ВП ВС від 12 грудня 2018 року у справі №734/3102/16-ц.

Колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися зазначеного правового висновку з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1, 367, 374, 377, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Військової прокуратури Сумського гарнізону, яка діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13 листопада 2019 року.

Головуючий О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик