Справа № 182/7448/18
Провадження № 2/0182/2962/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.11.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Представник позивача - Гаренко Надія Володимирівна за довіреністю № 2166-К-Н-О від 02.05.2019 року (а.с.139).

Заяви по суті справи:

04.10.2018 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 689,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.11.2011 року відповідач отримав кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на умовах, визначених Банком.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач зобов`язувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за його користування відсотків у встановлені терміни ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість, яка станом на 16.07.2018 року складає 41 689,60 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту - 3720,89 грн.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 35007,30 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією - 500,00 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1961,41 грн.

Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає позивачу кредитні кошти та пов`язані із кредитом платежі, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати (а.с.2-4).

Разом із позовною заявою представник позивача подавав заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.40), клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.41), а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якій на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.42).

18.10.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», у якому позовні вимоги не визнав, факт отримання кредитних коштів та заборгованість перед Банком заперечив (а.с.148-155). Зазначив про те, що дійсно користувався карткою АТ КБ «ПриватБанк», однак це не була кредитна картка з кредитними коштами та сума надходжень на неї перевищувала суму його витрат. З жодними Правилами та умовами надання банківських послуг його ознайомлено не було, а Заява від 11.11.2011 року, на яку Банк посилається як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, не містить даних, з яких можна було б встановити наявність кредитних правовідносин, оскільки в ній зазначені лише анкетні дані відповідача, без заповнення обов`язкових пунктів, як-то бажана сума кредитного ліміту, відсоткова ставка та інші пов`язані з кредитом платежі.

Також зазначає про те, що одночасне нарахування та стягнення штрафів і пені порушує вимоги ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

15.11.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що договір між сторонами було укладено у письмовій формі та він є обов`язковим для виконання. ОСОБА_1 особисто заповнив та підписав заяву на отримання кредиту, підтвердив своє ознайомлення з усіма правилами та тарифами, на підставі яких отримано кредит.

Процесуальні дії у справі:

Провадження по справі відкрито 30.10.2018 року суддею Тихомировим І.В. та постановлено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позов (а.с.46).

18.06.2019 року по справі винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.50-52).

24.07.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд та скасування заочного рішення (а.с.57-69) разом з клопотанням про поновлення строку для подачі даної заяви (а.с.70-71) та клопотанням про витребування доказів (а.с.76-78). Ухвалою судді Багрової А.Г. від 05.09.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення скасовано (а.с.102-105).

Ухвалою судді Кобеляцької-Шаховал І.О. від 11.09.2019 року задоволено самовідвід по даній справі, яку було їй розподілено після скасування заочного рішення (а.с.111-112).

Судом встановлено:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2011 року ОСОБА_1 підписав в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», анкету-заяву (а.с.7).

Банк зазначає про те, що дана заява разом з Тарифами та Правилами і Умовами надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ складає кредитний договір.

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання щодо вчасного повернення коштів та його заборгованість за кредитним договором від 11.11.2011 року станом на 16.07.2018 року становить 41689,60 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3720,89 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 35007,30 грн., заборгованості за пенею та комісією - 500,00 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частини) та 1961,41 грн. (процентна складова) (а.с.5-6).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, які виникли між сторонами, врегульовані книгами четвертою, п`ятою ЦК України, тому суд при розгляді справи та ухваленні рішення бере до уваги саме ці норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Дослідивши зміст анкети-заяви від 11.11.2011 року, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у ній відомостей про намір ОСОБА_1 отримати кредит. У заяві зазначено лише про згоду позичальника з тим, що вона разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг (а.с.7). При цьому, неможливо зробити висновок, у чому саме полягають ці послуги.

Зі змісту анкети-заяви від 11.11.2011 року також неможливо встановити, що відповідачеві була надана саме кредитна картка «Універсальна». У зазначеній анкеті-заяві відсутні дані про розмір кредитного ліміту, відсоткову ставку, умови повернення та будь-які інші обставини, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами. Крім того, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Заява містить лише особисті анкетні дані ОСОБА_1 та його підпис. Однак, відповідач, погоджуючись із тим, що підпис дійсно схожий на його, у відзиві не визнає факт підписання ним заяви. За клопотанням відповідача судом був витребуваний оригінал даного документу, однак згідно відповіді Банку (а.с.160), він не зберігся в архівах. Відсутність оригіналу кредитного договору унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису в анкеті-заяві від 11.11.2011 року саме ОСОБА_1 .

Щодо доводів Банку про наявність всіх істотних умов надання кредиту у Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Правилах надання банківських послуг (а.с.8), суд приходить до наступного.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.165), між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за яким було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 05.03.2014 року, термін дії 08/17. У той же час, Банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 11.11.2011 року, тобто за три роки до того, як була видана картка ОСОБА_1 Анкета-заява від 11.11.2011 року не містить відомостей про номер кредитної картки, яка була відкрита відповідачеві.

Виписка з кредитного рахунку ОСОБА_1 надана Банком по кредитній картці № НОМЕР_1 , та у ній зазначений період з 01.11.2011 року по 22.08.2019 року, проте фактично починається з 06.03.2014 року (а.с.124-126,162-165).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19.

Враховуючи, що в анкеті-заяві від 11.11.2011 року немає жодних відомостей про намір ОСОБА_1 отримати кредит, з її змісту неможливо встановити, що відповідачеві була надана саме кредитна картка «Універсальна», відсутні дані про розмір кредитного ліміту, відсоткову ставку, умови повернення та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а також будь-які інші обставини, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.11.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Вони також неодноразово змінювалися самим Банком, що давало кредитору можливість додати до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, як вбачається з відповіді Банку на запит суду (а.с.138,160), Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифів нараховують близько 1500 сторінок в електронному варіанті та у Банку відсутня технічна можливість їх надрукувати, у зв`язку з чим суд критично ставиться до того, що відповідач об`єктивно мав можливість ознайомитися із ними та вони відповідають вимогам зрозумілості для клієнта.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді будь-які умови кредитного договору та відповідальність за їх порушення.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачем Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві даних про наданий кредит та домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також не бере до уваги надане позивачем у якості судової практики рішення апеляційного суду Київської області щодо відсутності підстав для відмови в задоволенні позову у разі ненадання Банком оригіналу кредитного договору, оскільки воно ухвалене 22.02.2016 року (а.с.166-167), тобто більше трьох років тому, та, враховуючи динамічність судової практики, після спливу такого періоду часу є недоцільним. Крім того, з урахуванням наявної судової практики касаційного суду, суд вважає доцільним використовувати саме її, як практику суду вищої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч.1,2 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, Банком не надані суду докази, які б підтверджували право його вимоги до відповідача за кредитним договором від 11.11.2011 року, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,11,526,625,629,1048,1050,1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 19.11.2019 року.

Дані про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50,

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: А. Г. Багрова