Справа № 450/4057/18
Провадження №: 2/752/3932/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Третій Легіон», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням відповіді на відзив відповідача, посилався на те, що 29.12.2016 року о 12 год. 59 хв. у Львівській області м. Пустомити по вул. Грушевського22А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фіат Добло» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ТОВ «Третій Легіон» і з яким ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху і його зміною не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, чим створив йому аварійну обстановку змусив різко змінювати швидкість та напрямок руху, а в подальшому - здійснити наїзд на дерево і припаркований транспортний засіб, внаслідок чого було спричинено технічних пошкоджень його автомобілю марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Третій Легіон» на момент пригоди була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно полісу № АЕ/6146924.

Зазначив, що того ж дня повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, проте, остання, в порушення норм законодавств дій, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», не вчинило, страхової виплати не здійснило.

Тому, оскільки завдана йому шкода в добровільному порядку не відшкодована, він самостійно звертався до експерта, який визначив її розмір у сумі 47 000,00 грн.

Просив стягнути вказану суму з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», а також судові витрати у справі.

Ухвалою від 06.02.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 49-50).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог категорично заперечив та зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні. Зауважив, що, оскільки позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування, яка є основною підставою для виплати страхового відшкодування в розумінні положень ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», тому і обов`язку по вчиненню дій та виплат з боку ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» не виникло. Крім того, посилався на те, що розмір шкоди позивачем визначений невірно, оскільки згідно наданого останнім висновку № 44 експертного автотоварознавчого дослідження від 09.02.2017 року, складеного судовим експертом Галамай Б.І., автомобіль є фізично знищеним, а тому обрахування розміру страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до положень п. 30.2. ст. 30 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» (а.с. 55-60).

Треті особи у справі пояснення на позов не подали.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29.12.2016 року о 12 год. 59 хв. у Львівській області м. Пустомити по вул. Грушевського22А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фіат Добло» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ТОВ «Третій Легіон» і з яким ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху і його зміною не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, чим створив водію ОСОБА_1 аварійну обстановку, змусив його різко змінювати швидкість та напрямок руху, а в подальшому - здійснити наїзд на дерево і припаркований транспортний засіб, внаслідок чого було спричинено технічних пошкоджень автомобілю позивача марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.08.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 5).

Вказана постанова набрала законної сили в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Цивільне законодавство передбачає, що з особи, дії якої призвели до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, залежно від характеру і обставин порушення, може бути стягнута повна або часткова сума завданої матеріальної та моральної шкоди (глава 82 ЦК України).

Транспортний засіб належить до джерела підвищеної небезпеки, тому власник (водій) транспортного засобу може нести матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду цим транспортним засобом (ст. 1187 ЦК України).

За змістом ст.1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньої пригоди автомобіль «Фіат Добло» реєстраційний номер НОМЕР_1 був забезпечений згідно полісу № АЕ/6146924 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів ТОВ «Третій Легіон», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. (а.с. 61).

Звертаючись до суду, позивач посилався як на підставу для свого звернення до суду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Вказане сторонами, зокрема, стороною відповідача не заперечено та не спростовано.

З огляду на викладене, на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 82 ЦПК України позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом саме до страхової компанії, тому покладення ним відповідальності за відшкодування збитків на ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» є обґрунтованим, оскільки, за встановленими обставинами справи, в діях ОСОБА_2 . вбачається наявність складу цивільного правопорушення, відповідальність за заподіяну останнім шкоду покладається на третю особу - ТОВ «Третій Легіон» як роботодавця останнього і цивільно-правова відповідальність якого на момент завдання шкоди транспортним засобом була забезпечена відповідачем.

Згідно висновку № 44 експертного автотоварознавчого дослідження від 09.02.2017 року, складеного судовим експертом Галамай Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 20.01.2017 року становить 99 956,46 грн. (а.с. 6-16).

Крім того, судом встановлено та не заперечно сторонами, що 29.12.2016 року позивачем в телефонному режимі було повідомлено відповідача про настання страхового випадку.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Так, відповідно до підп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно з п. 34.1. ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку, та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 34.3 ст. 34 Закону зазначеної статті, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. п. 35.1., 35.2. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілій чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МСТБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.

До числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.

Заява страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) передбачена як підстава для виплати страхового відшкодування і Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування».

Так, відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Тому, суд вважає, що необхідність подання потерпілим заяви страховику про страхове відшкодування є зрозумілим, пропорційним, передбачуваним заходом та не створює надмірного тягара для потерпілого.

У той же час заява про страхове відшкодування не заперечує права потерпілого у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні звернутися за судовим захистом.

Також, безпосереднє звернення до суду, а не до страховика, унеможливлює обчислення неустойки, чи сум, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки для цього слід визначити початок прострочення грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.08.2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, позивач до страхової компанії заяви про виплату страхового відшкодування не подавав.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, позивач до страхової компанії заяви про виплату страхового відшкодування не подавав, відповідачем у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено не було. Тому, на думку суду, з боку страхової компанії не було порушено, не визнано або оспорювано права чи інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко