КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9103/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року у складі судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дружини,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дружини.

Зазначала, що перебувала із відповідач у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03 липня 2018 року.

Рішенням Шевченківського суду м. Києва від 16 березня 2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином рішення суду, а тому виникла заборгованість, у зв`язку з чим на підставі положень статті 196 СК України відповідач має сплатити пеню за період з 01 грудня 2017 року по 01 червня 2018 року, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 12 754 грн. 15 коп. пені, з урахуванням комісії банку 63 грн. 77 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2017 року по 01 червня 2018 року, у сумі 12644 грн. 63 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Шевченківського суду м. Києва від 16 березня 2018 року не було визначено з якого часу з відповідача підлягають стягненню аліментів на дружину та жодних виправлень, описок чи арифметичних помилок у даному судовому рішенні здійснено не було. Виконавчий лист від 02 травня 2018 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 56355831, містив аналогічну резолютивну частину без зазначення з якого часу стягувати аліменти на дружину.

Посилаючись на вказане та те, що скаржник добровільно погашав заборгованість, сплачуючи кошти понад максимально допустимий розмір відрахувань із заробітної плати, що свідчить про його намагання сплатити заборгованість за аліментами та відсутність вини ОСОБА_1 у її своєчасній несплаті в повному обсязі, відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 17 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року (а.с.8 т.1).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини - ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішення суду пред`явлено до примусового виконання та постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гузь А.Г. від 09 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56355831 (а.с.18, 24 т.1).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з підстав наявності вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи таке.

Згідно частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення районний суд обґрунтовано керувався положеннями ч. 1 ст.196 СК України, проте не правильно витлумачив зміст зазначеного закону.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Між тим, матеріалами справи не доведено обставин, які дають підстави до нарахування пені.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що висновки про наявність підстав до стягнення пені районний суд зробив з урахуванням пояснень ОСОБА_1 про його обов`язок сплачувати аліменти на утримання дружини, проте суд не з`ясував, з якої дати підлягають до стягнення вказані обов`язкові платежі відповідно до судового рішення.

Не дослідив районний суд належним чином і зміст виконавчого листа про стягнення з боржника аліментів на утримання дружини.

Так, відповідно до наявної інформації, виконавчий лист на виконання рішення суду видано 02 травня 2018 року й зазначений документ містить інформацію про те, що рішення суду набрало законної сили 20 квітня 2018 року (а.с.18 т.1,143 т.2).

Відповідно до вимог п. 3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та змагальність, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Між тим, районний суд самоусунувся від виконання вимог згаданого закону, не вжив заходів щодо повного з`ясування обставин справи й долучення до матеріалів судового рішення про стягнення аліментів, а також не перевірив, коли виконавчий лист було пред`явлено до виконання, чи попереджувався боржник державним виконавцем про необхідність виконання рішення, в той час як ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення(ч.1 ст. 354 ЦПК України).

Відповідно до долученої до апеляційної скарги копії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року, рішенням суду постановлено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини - ОСОБА_2 в розмірі ј частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Дата, з якої підлягають до стягнення аліменти, у рішенні суду відсутня (а.с.164-167 т.1).

Не долучено до матеріалів справи й доказів ухвалення по справі додаткового рішення.

За таких обставин, діє загальне правило набрання чинності рішенням суду та його виконання, передбачене ч. 1 ст. 273, ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до відмітки, яка міститься у виконавчому листі, датою набрання рішенням суду законної сили є 20 квітня 2018 року (а.с.18 т.1).

Окрім цього, не вжив суд першої інстанції заходів й щодо витребування копії виконавчого провадження № 56355831.

Неповнота, допущена районним судом, усунута під час розгляду справи апеляційним судом, й витребувано та до справи долучено копію виконавчого провадження № 56355831, відкритого старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гузь А.Г. (а.с.1-148 т.2).

З досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження убачається, що 08 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського ВДВС Шевченківського району у м. Києві ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №761/43955/17, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 02 травня 2018 року на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку і до досягнення дитиною трьох років. Одночасно стягувач повідомила, що боржник працює у ПАТ «Київстар» за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська,53 (а.с.145-148 т.2).

Відповідно до справи, 09 травня 2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження й постановою від 16 травня 2018 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника (а.с.143,139 т.2).

З долучених до справи матеріалів убачається, що з червня 2018 року виконавчий лист перебував на примусовому виконанні за місцем роботи ОСОБА_1 (а.с.22 т.1).

У відповідності до положень ст. 196 СК України питання стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів може мати місце при наявності доказів ухилення боржника від сплати аліментів під час примусового виконання рішення суду, тобто вчинення ним умисних дій, пов`язаних з невиконанням рішення суду згідно виконавчого листа.

Разом з тим, долучені до справи докази свідчать про безпідставність нарахування пені, остільки після пред`явлення виконавчого листа боржник негайно приступив до його виконання.

З огляду на обставини справи, а також урахуванням змісту рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини, а також матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про наявність підстав до стягнення з ОСОБА_1 пені, як відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, оскаржуване рішення постановлено на неповно з`ясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дружини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: