Номер провадження: 22-ц/813/2066/19
Номер справи місцевого суду: 513/899/17
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, Саратської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом, який згодом було уточнено, та просили продовжити їм процесуальний строк на звернення до суду з захистом порушеного земельного права, встановити факт вступу їх матір`ю ОСОБА_3 в управління та володіння майном після смерті батька ОСОБА_4 . А також визнати за кожним із них право на земельну частку (пай) в розмірі по 2,25 умовних кадастрових гектарів, розташовану у межах земель села Забари Саратського району Одеської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги мотивували тим, що їх дід ОСОБА_4 , 1912 року народження, з 1947 року був членом колгоспу імені Шевченка села Забари Саратського району Одеської області, який у 1992 році реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені Шевченка. 23 ІНФОРМАЦІЯ_3 року дід помер. Його дружина ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) діду не видавали. На підставі рішення VI сесії XXII скликання Ройлянської сільської ради від 16 травня 1995 року КСП ім. Шевченка було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-22-ООІ. В списках, доданих до державного акту, є прізвище ОСОБА_4 Розмір паю складає 4,5 умовних кадастрових га, орієнтовна вартість якого складає 74242,08 грн. Мати позивачів та дочка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і не встигла оформити спадщину на вказану земельну частку (пай). На думку позивачів, вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, наглядала за будинком діда, обробляла присадибну ділянку та поділила з братом врожай. На час передачі землі у колективну власність дід не виключався з членів підприємства та мав право на земельну частку (пай), однак в результаті смерті це право не оформив. Про те, що прізвище діда знаходиться в списках, позивачам стало відомо лише в 2017 році від родичів, які отримували відповідну довідку в земельному відділі та бачили прізвище діда в списках. Позивачі вважають, що їх мати прийняла спадщину, а строк для звернення до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом не встановлений. У зв`язку з цим, позивачі просили суд визнати поважною причину пропуску процесуального строку на звернення до суду за захистом порушеного земельного права. (а.с. 3-5, а.с. 101-104).

09 листопада 2018 року рішенням Саратського районного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року (суддя Бучацька А.І.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі (а.с. 167-170).

05 грудня 2018 року, не погоджуючись з рішенням Саратського районного суду Одеської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із апеляційною скаргою. Апелянти зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та судом не повно з`ясовані фактичні дані, що мають значення для справи. Зокрема, апелянти посилаються на те, що їх мати фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та не може вважатись такою, що відмовилась від спадщини. Крім того, апелянти зазначили, що серед документів, які були залишились після смерті матері, була знайдена ощадна книжка серії НОМЕР_1 , видана відділенням № 23 села ОСОБА_6 на ім`я діда ОСОБА_4 , що є підтвердженням фактичного вступу матері в управління або володіння спадковим майном. Тому апелянти просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була передана колегії суддів у складі Кравця Ю.І., Журавльова О.Г., Комлевої О.С. В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду (суддя Дрішлюк А.І.) справа була прийнята до провадження, однак апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року була залишена без руху в зв`язку із сплатою неповної суми судового збору за подання до суду апеляційної скарги. 26.03.2019 року апелянти надали до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги разом з квитанціями про сплату судового збору. Ухвалою Одеського апеляційного суду (суддя Дрішлюк А.І.) від 27.03.2019 року в справі було відкрито провадження, та ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.04.2019 року справу було призначено до розгляду.

01.07.2019 року від представника Саратської районної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу. Так сторона відповідача посилається на те, що після смерті ОСОБА_4 прийняв спадщину його син - ОСОБА_7 . Щодо ксерокопії ощадної книжки апелянт зазначає, що до суду першої інстанція ані оригінал, ані копія даної ощадної книжки до суду не подавались, тому сторона відповідача вважає, що позивачі мали реальну можливість своєчасно подати до суду вказаний документ до суду. Тому, представник відповідача зазначає, що оскільки позивачі не подали до суду належних та допустимих доказів про фактичний вступ їх матері ОСОБА_3 в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апелянти та їх представник - ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 10.10.2019 року засобами електронного зв`язку від Саратської районної державної адміністраціїнадійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують те, що ОСОБА_4 вважається таким, який на законних підставах набув право на земельну частку (пай), а тому це майно увійшло до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є діти спадкодавця: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (з 23 листопада 1995 року) не подала до Саратської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та не вступила в управління або володіння спадковим майном або його частиною, позивачами суду не було надано належних та допустимих доказів про фактичний вступ нею в управління або володіння всім спадковим майном або його частиною, а тому суд прийшов до висновку, що вона не вчинила жодної з дій, які свідчать про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (стаття 549 цього Кодексу), тобто фактично відмовилась від спадщини у розумінні ст. 553 ЦК УРСР. Тому суд першої інстанції вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дітьми є дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_3 про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданих Забарівською сільською радою Саратського району Одеської області, а також копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Білгород-Дністровським відділом ЗАГС Одеської області (а.с. 9-11).

ОСОБА_3 (до укладення шлюбу ОСОБА_3 ) народилася в селі Ройлянка 03.10.1937 року , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_12 , про що міститься запис № 66 від 10 жовтня 1937 року про народження в метричній книзі про народження Св.-Дмитрівської церкви с. Ройлянка за 1937 р., що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Одеської області від 03.04.2017 року за № К-1228 (а.с. 14-15). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, вбачається, що ОСОБА_13 03 листопада 1957 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та після одруження обрала прізвище ОСОБА_10 (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 105).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 12).

Отже, з наведеного вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , по матері ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3 ).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до архівної довідки відділу районний трудовий архів Комунальної організації «Саратагоспархів» від 12.07.2017 року № 281, у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника , справа № 5, СВК ім. Шевченка (колгосп ім. Шевченка) с. Забари Саратського району Одеської області, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , нараховані трудодні за 1947-1954 та 1955-1966 роки. З 1972 року він рахується пенсіонером (а.с. 17-18).

Відповідно до інформації відділу у Саратському районі Головного управління Днержгеокадастру в Одеській області, Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченко серії ОД-22-001 від 22.08.1995 року за № 1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю на підставі рішення VІ сесії ХХІІ скликання Ройлянської сільської ради від 16.05.1995 року. Розмір паю КСП ім. Шевченко на території Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області складає 4,50 умовних кадастрових гектарів (а.с. 20-21).

В Додатку до державного акту «Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко» в розділі Пенсіонери під номером 91 зазначений ОСОБА_4 , мешканець с. Забари Саратського району (а.с. 92-97).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 вважається таким, що на законних підставах набув право на земельну частку (пай) та це майно увійшло до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті, пославшись при цьому на Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 (ст.ст. 2,5), Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 11), а також постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п. 24).

Як було вище зазначено, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 12). Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, на належне йому майно. Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 11.08.2018 року № 52935706 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (а.с. 135-137).

Спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яке залишилось після його смерті, за законом першої черги були ОСОБА_7 (син) та ОСОБА_3 (донька), про що безпосередньо зазначали позивачі в своїх поясненнях та не заперечувалось сторонами в процесі розгляду справи.

ОСОБА_7 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується інформацією виконкому Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.108).

Син ОСОБА_7 - ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується інформацією Білгород-Дністровського міськрайонного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.с. 162). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на момент смерті проживав в АДРЕСА_2 , що підтверджено інформацією Забарівської сільської ради Саратського району за № 93 від 23 жовтня 2018 року (а.с. 161). В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача - Саратської районної державної адміністрації надав довідку № 158 від 24.06.2019 року, видану виконавчим комітетом Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, відповідно до якої згідно запису погосподарської книги № 2 Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області на 1996-200 роки, особовий рахунок № НОМЕР_7 , будинок в селі Забари, АДРЕСА_3 знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належав громадянину ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , був проданий в 1997 році громадянином ОСОБА_7 - сином покійного, громадянину ОСОБА_16 згідно договору купівлі-продажу серії АА № 507435 від 03.06.1997 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Отже, виходячи з положень ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець може прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майно. При цьому доказом вступу в спадщину вказаним шляхом може бути, серед іншого, наявність у спадкоємців ощадної книжки.

За обставинами даної справи, в процесі розгляду справи позивачі надали до апеляційного суду копію ощадної книжки серії НОМЕР_1 , філіал № 023, рахунок НОМЕР_9, яка належала ОСОБА_4 , яка, як пояснили апелянти, була знайдена в речах їх матері ОСОБА_3 , спадкоємцями якої вони являються тільки під час підготовки апеляційної скарги та просили прийняти це як доказ на стадії апеляційного провадження в порядку ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Оригінал книжки було оглянуто в судовому засіданні. Оскільки доказ за свою юридичною природою знаходився у володінні померлої особи, за якої спадкують позивачі, а фактично належав право попереднику їх спадкодавця, суд вважає можливим визнати причину його не подачі до суду першої інстанції поважною. Таким чином позивачами були належним чином доведені обставини фактичного вступу ОСОБА_3 в управління або володіння спадковим майном, тобто факт прийняття нею спадщини, яка залишилась після смерті її батька та одночасно діда позивачів - ОСОБА_4 . Відповідно висновок суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_3 фактично відмовилася від спадщини в розумінні ст. 553 ЦК УРСР є помилковим.

ОСОБА_3 (мати позивачів) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Заповіту ОСОБА_3 не залишила, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Відповідно до відповіді Білгород-Дністровської міськрайонної державної нотаріальної контори від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до державної нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . 18 вересня 2009 року, 14 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_4 та грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Ощадбанк» (а.с. 46-52).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили в спадщину, яка залишилась після смерті їх матері - ОСОБА_3 . Відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну частку (пай), розташовану у межах земель села Забари Саратського району Одеської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилась після смерті їх матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, враховуючи вище наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_4 вважається таким, що на законних підставах набув право на земельну частку (пай) та це майно увійшло до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні доведено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , то остаточний висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи, а тому апеляційний судчастково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі по 2,25 умовних кадастрових гектарів, розташованих у межах земель села Забари Саратського району Одеської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

17.10.2019 року м. Одеса