Справа № 466/5623/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Зими І.Є.

за участю секретаря Назаркевич Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в залі суду, в м. Львові, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лойко Олександр Іванович про визнання недійсним договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

10.07.2019р. ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою , в якій , з врахуванням уточнень, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання від 01.11.2018р., укладений між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І., реєстр. № 720.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником, зареєстрована та проживає у квартирі по АДРЕСА_1 . Крім неї, в квартирі зареєстрований її син - ОСОБА_4 , який періодично виїжджає на заробітки. Оскільки вона є людиною похилого віку, пенсії на прожиття їй не вистачало, тому вона взяла співмешканку - ОСОБА_2 , з якою почала спільно проживати з 2015 року. Наприкінці 2018 року у неї погіршилось здоров`я, їй було важко самостійно пересуватись, вона не могла ходити в магазин за ліками та продуктами. Тоді ОСОБА_2 почала наполягати на укладенні договору, за яким вона буде допомагати їй за плату у 40 000 грн. на рік, однак вона відмовилась. В жовтні 2018 року вона уже не могла самостійно пересуватись, стала зовсім безпорадною, а син ОСОБА_4 перебував на заробітках у Російській Федерації і зміг приїхати лише через місяць. Скориставшись цим, в жовтні 2018 року ОСОБА_2 зі своїм братом привели до квартири нотаріуса і стали переконувати укласти договір довічного утримання. Спочатку вона відмовилась підписувати такий правочин, оскільки квартира являється єдиним житлом для неї та сина. Тоді ОСОБА_2 повідомила, що без підписання договору перестане доглядати її і залишить одну в квартирі . За таких обставин, не маючи можливості і сили опиратися відповідачці , будучи в пригніченому та безпорадному стані, вона змушена була підписати договір довічного утримання на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки позбувалася єдиного належного їй житла. Однак, після підписання договору, ставлення ОСОБА_2 до неї різко змінилось, вона перестала з`являтись, своїх зобов`язань за договором довічного утримання не виконує, адреса її місця проживання невідома. За таких обставин, змушена звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_3 на розгляд справи в суді не з`явилась, подавши заяву про проведення розгляду у її відсутності. Представник позивача, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні тим , які викладені в ньому. Просила такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, на підтвердження чого надала письмову заяву. Крім того зазначила, що позивач відшкодувала їй витрати у розмірі 10 300 грн., понесені нею на посвідчення оспорюваного договору .

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І. в судове засідання не з`явився. До суду скеровано клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 01.11.2018р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І., за реєстр. № 720.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно

Так, за умовами вказаного договору, позивач ОСОБА_3 передає у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач майна зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом на відповідних умовах. А саме, ОСОБА_2 зобов`язалсь надавати ОСОБА_3 матеріальне забезпечення у виді 1500 грн. щомісячно, відвідувати три рази на тиждень, купувати продукти, прати білизну, прибирати квартиру, супроводжувати по мірі необхідності, забезпечувати ліками та дрібним ремонтом побутової техніки.

Вищевказана квартира належить позивачу на праві приватної власності, зокрема : 1/2 частина належить на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого районною КЕЧ 18.06.1997р., а інша 1/2 частина ,- на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2000р. по смерті її чоловіка, ОСОБА_5 .

Згідно ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину є те, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України, визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В даному випадку, як зазначає позивач, оскаржуваний договір довічного утримання від 01.11.2018р. був укладений під впливом тяжких для неї обставини, а саме різкого погіршення здоров`я та втрати можливості самостійно себе обслуговувати. Скориставшись таким безпорадним станом, відсутністю у м. Львові в неї близьких родичів, відповідачка поставила свою допомогу в залежність від укладення договору довічного утримання, відсутність якої унеможливлювала для неї подальшого існування.

Як вбачається з письмової заяви відповідача ОСОБА_2 , остання позов визнала, не заперечує проти визнання недійсним спірного договору довічного утримання від 01.11.2018р.

А згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому прийшов до висновку, що договір довічного утримання підлягає розірванню, оскільки був укладений під впливом тяжких для позивача обставин і на вкрай невигідних умовах, а тому. Відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в силу ст. 158 ЦПК України, слід скасувати заходи забезпечення позову , визначені ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 29 липня 2019 року у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-77, 81, 259, 263-265, 273, ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір довічного утримання від 01 листопада 2018 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Лойко О.І. , зареєстрований за № 720.

Скасувати заходи забезпечення позову , визначені ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 29 липня 2019 року, - арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає : АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , проживає : АДРЕСА_4 .

Третя особа : Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лойко Олександр Іванович, м. Львів пр. Чорновола, 43/3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 19 листопада 2019 року.

Суддя І. Є. Зима