У Х В А Л А

"08" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікату виконавчого листа № 755/27839/13-ц та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, АТ «Укрсоцбанк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить суд: видати дублікат виконавчих листів по справі № 536/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/27839/13-ц.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.02.2013 у справі № 536/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто 274 225,74 грн заборгованості по договору кредиту № 630/02-94 від 05.09.2007 та 3 142,26 грн сплаченого третейського збору. 26 грудня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/27839/13-ц. 13.05.2017 Дрогобицьким МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження, яке на сьогоднішній день згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження завершено. АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку зі спробою врегулювання заборгованості за кредитом, був пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів. У зв`язку з великим об`ємом внутрішнього документообігу між ПАТ «Укрсоцбанк» та зовнішніми компаніями, які представляють інтереси Банку на підставі відповідних договорів про надання послуг, під час передачі документів, оригінали виконавчих листів по справі № 536/12 втрачено, що підтверджується Актом перевірки матеріалів кредитної справи.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України - Дніпровського районного суду м. Києва.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши матеріали цивільної справи № 755/27839/13-ц за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 лютого 2013 року у справі № 536/12, приходить наступного.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 755/27839/13-ц за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 лютого 2013 року у справі № 536/12.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 лютого 2013 року у справі № 536/12 задоволено; видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 лютого 2013 року у справі № 536/12, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області 18 лютого 1998 року, зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) заборгованість по договору кредиту в сумі 274 225,74 грн; стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області 18 лютого 1998 року, зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) третейський збір в сумі 3 142,26 грн та судовий збір у розмірі 229,40 грн.

26 грудня 2013 року вказані виконавчі листи отримано представником АТ «Укрсоцбанк».

В Акті від 03.10.2017 про втрату виконавчих документів в результаті перевірки матеріалів кредитної справи № 630/02-94 щодо ОСОБА_1 , що складений працівниками ТОВ «ВЛ Груп», зазначається про те, що проведеною перевіркою наявних оригіналів кредитної справи № 630/02-94 щодо позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), переданих ТОВ «ВЛ ГРУПП» з метою належного виконання умов Договору про стягнення заборгованості № від 01.08.2017, перевіркою проведеної переписки з кредитором АТ «Укрсоцбанк» та органами виконавчої служби, перевіркою вхідної кореспонденції із розтином конвертів стосовно вказаного позичальника, встановлено факт втрати/відсутності оригіналів виконавчих листів № 755/27839/12-ц виданих на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.02.2013.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, виконавчі листи, що видаються судами.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами відповідно до ч. 1 ст.18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Як встановлено ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як передбачено частиною першою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції які діяла на момент винесення рішення суду, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» ( Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Відповідно до п. 17.4. Перехідних Положень розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р. «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Таким чином, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з обсягу долучених до заяви доказів, суд приходить до висновку що АТ «Укрсоцбанк» не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили втрату оригіналів виконавчих листів у справі № 755/27839/13-ц за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 лютого 2013 року у справі № 536/12, оскільки наданий Результат пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень від 03.10.2019 не містить підтвердження про завершення виконавчого провадження по зазначених виконавчих листах, на що посилається заявник. Зазначене позбавляє суд можливості перевірити чи не було виконано судове рішення, чи не втратило воно законної сили. Відповідно, суд позбавлений можливості і перевірити чи дійсно сплинув строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, підстави за якими виконавчі провадження зазначені в результатах пошуку виконавчих проваджень в АСВП, у разі якщо останні стосуються виконання саме рішення у даній справі, завершені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікату виконавчого листа № 755/27839/13-ц та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили, що заявник звертався до державної виконавчої служби для примусового виконання виконавчого листа, як і докази втрати виконавчого листа, крім того, пред`явлення виконавчого листа до виконання є правом, а не обов`язком стягувача, та може бути реалізовано стягувачем в межах строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, 05 листопада 2019 року до суду надійшла заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якій останнє, у відповідності до ст. 55 ЦПК України, просило залучити їх до участі у даній справі як правонаступника прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

В даному випадку суд звертає увагу АТ «Альфа-Банк», що суд розглядає заяву Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікату виконавчого листа № 755/27839/13-ц та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання, в порядку визначеному Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням Перехідних Положень розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Норми ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо пов`язані із здійснення провадження у справі на стадії її судового розгляду.

В даному випадку АТ «Альфа-Банк», має звертатися до суду із заявою в порядку визначеному ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 260, 353, 354, 433, Цивільного процесуального кодексу України, Перехідними Положеннями розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікату виконавчого листа № 755/27839/13-ц та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: