ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1197/19 р.
2/622/452/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участі секретаря Вишневської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Івашківський спиртзавод», про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втраченої її частини у зв`язку з інфляцією, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втраченої її частини у зв`язку з інфляцією, зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 07.06.2011 року по 14.12.2016 року вона працювала в Державному підприємстві «Івашківський спиртзавод» займаючи посаду головного економіста. За період з липня 2015 року по день звільнення заробітну плату вона не отримувала, тому вимушена була звільнитися за власним бажанням. При звільненні та до теперішнього часу ані розрахунку, ані заробітної плати за весь період роботи не отримала. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з компенсацією втраченої її частини у зв`язку з інфляцією та зобов`язати виплатити середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні за весь період невиплати по день фактичного розрахунку, а також моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. у зв`язку з тим, що їй були спричинені моральні страждання, так як вона тривалий час не отримувала належну їй заробітну плату, яка була джерелом доходу для неї та членів її родини, вона відчувала матеріальний тягар через нестачу грошей, вимушена була вживати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, втратила нормальні життєві зв`язки.

Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала суду витребувані докази. Про час, день та місце судового засідання 11.11.2019 року була сповіщена своєчасно і належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Пунктом 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини неявки.

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Враховуючи відсутність відповідача, без повідомлення причин неявки в судове засідання, відсутності відзиву на позов з його боку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наданих позивачем суду доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 07.06.2011 року по 14.12.2016 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Івашківський спиртзавод», 14.12.2016 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», розрахункових листів, за період роботи з липня 2015 року по грудень 2016 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату та компенсацію втраченої її частини у зв`язку з інфляцією в розмірі 75 392 (сімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто дві) гривні 17 копійок за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів, з яких 58661 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шісдесят одна) гривня 59 копійок - заборгованість по заробітній платі, та 16730 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять) гривень 58 копійок - компенсація втраченої заробітної плати у зв`язку з інфляцією.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року та у пункті 2 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, та компенсація втраченої її частини у зв`язку з інфляцією, в розмірі 75 392 (сімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто дві) гривні 17 копійок за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів, з яких 58661 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шісдесят одна) гривня 59 копійок - заборгованість по заробітній платі, та 16730 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять) гривень 58 копійок - компенсація втраченої заробітної плати у зв`язку з інфляцією.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина п`ята статті 19 у редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., із відповідними змінами та доповненнями (надалі Порядок).

Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Зазначеним Порядком передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідок ДП «Івашківський спиртзавод» середньогодинна заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця ОСОБА_1 становить 33 грн. 87 коп, час затримки невиплати заробітної плати з 14.12.2016 року по 11.11.2019 року складає 5790,00 години.

Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку з моменту звільнення 14.12.2016 року до постановлення судового рішення, тобто до 11.11.2019 року, за 5790,00 робочу годину, виходячи із даних про середньогодинну заробітну плату в розмірі 33грн. 87 коп. у зв`язку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 196107 грн. 30 коп. (33,87 грн. х 5790,00 годин = 196107,30 грн.).

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 1000,00 гривень, то суд приходить до наступного.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов`язані з невиплатою заробітної плати, тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу ОСОБА_1 спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу ОСОБА_1 спричинену шкоду, складає 100 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. ст. 116, 117 КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати з компенсацією втраченої її частини у зв`язку з інфляцією в розмірі 75 392 (сімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто дві) гривні 17 копійок за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів, з яких 58661 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шісдесят одна) гривня 59 копійок - заборгованість по заробітній платі, та 16730 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять) гривень 58 копійок - компенсація втраченої заробітної плати у зв`язку з інфляцією. Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 196107 (сто дев`яносто шість тисяч сот сім) гривень 30 копійок, за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів. Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 (сто) гривень 00 копійок. В іншій частині позову відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 141, 209, 211, 247, 258, 264, 265, 268 ЦПК України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з компенсацією втраченої її частини у зв`язку з інфляцією в розмірі 87503 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот три) гривні 68 копійок за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів, з яких 65722 (шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 11 копійок - заборгованість по заробітній платі, та 21781 (дввадцять одна тисяча сімсот вісімдесят одна) гривня 57 копійок - компенсація втраченої заробітної плати у зв`язку з інфляцією.

Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 196107 (сто дев`яносто шість тисяч сот сім) гривень 30 копійок, за вирахуванням обов`язкових платежів, внесків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 (сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ДП «Івашківський спиртзавод», , адреса: 62211, Харківська область, Золочівський район, с. Івашки.

Повний текст рішення виготовлено 12.11.2019 року.

Суддя О. В.Чернова