Справа № 307/3185/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Волощук В.І.

імена (найменування) сторін:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тячівського районного суду від 27 грудня 2018 року у складі судді Гримут В.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (змінено найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", надалі Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що у відповідності до кредитного договору № б/н від 14.05.2008 р., ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5. умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2016 р. має заборгованість - 52166,18 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6406,84 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 39799,05 грн.; заборгованості по пені та комісії у сумі 3000 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2460,26 грн. штраф (процентна складова).

За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2008 р.в розмірі 52166,18 грн.та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 27 грудня 2018 року у заявленому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував і не дав належної правової оцінки обставинам, які наведені позивачем в обґрунтування заявленого позову. Зокрема, вказує на те, що у травні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.05.2008 року. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. На підставі анкети-заяви 19.05.2008 року відповідачу було відкрито картковий рахунок за НОМЕР_1 на якій кредитний ліміт встановлено не було. 04.06.2008 року відповідач звернувся до Банку за оформленням кредиту, цього ж дня ним підписано нову анкету-заяву для уточнення даних та отримано пластикову картку № НОМЕР_1 на який було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., який згодом неодноразово змінювався. Банк свої зобов`язання за кредитом виконав - надав кредит, натомість відповідав не виконує зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.09.2016 року має заборгованість в сумі 52166,18 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,5ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що банком подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.05.2008 року.

Обгрунтовуючи даний позов банк приєднав до позовної заяви заяву ОСОБА_1 від 14.05.2008 року про відкриття рахунку та надання перерахованих послуг з умовами та правилами надання банківських послуг, номер бланку 054665073, а також довідку про рух коштів по основній карті № 4149……..3861., та розрахунок заборгованості.

Крім того, в суді першої інстанції банк надав суду оригінал заяви ОСОБА_1 про відкриття рахунку та надання перерахованих послуг від 04.06.2008 р., номер бланку 069963836. Умов та правил надання банківських послуг до цієї заяви додано не було.

У заяві від 14.05.2008 р. вказано номер карти НОМЕР_2 . Згідно цієї заяви відповідачу надано кредит у сумі 500 гривень.

У заяві від 04.06.2008 р. вказано номер карти НОМЕР_1 . Згідно цієї заяви відповідачу надано кредит у сумі 1000 гривень.

Розрахунок заборгованості банком зроблено згідно із заявою від 14.05.2008 р. Рух коштів надано по карті № НОМЕР_1 , яка видана відповідачу відповідно до заяви від 04.06.2008 р.

Натомість, позов банком пред`явлено до відповідача про стягнення з нього заборгованості по договору, який укладений згідно заяви від 14.05.2008 р.

Суд першої інстанції правильно встановив і зазначив, що в даній справі наявні дві заяви ОСОБА_1 від 14.05.2008 року та від 04.06.2008 року про отримання кредиту, розрахунок заборгованості банком вчинено згідно заяви про отримання кредиту від 14.05.2008 року, а рух коштів вказано по карті № НОМЕР_1 , яка видана відповідачу відповідно до заяви від 04.06.2008 р.

Позивачем, як в суді першої інстанції, так в суді апеляційної інстанції такі суперечності не усунуті, і фактично неможливо встановити обставини, які входять в предмет доказування у даній справі, а саме, чи отримував відповідач від позивача кредит, коли саме його отримував, в якому розмірі і на яких умовах, стан виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів, наявність заборгованості та її розмір згідно із заявою про надання кредиту від 14.05.2008, на яку позивач посилається у позовній заяві і якою обґрунтовує заявлені вимоги.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача: https://privatbank.ua/terms/page/70/ неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.05.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (листопад 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявленого позову та обґрунтовано відмовив у його задоволенні. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий :

Судді: