Справа № 149/2607/19
Провадження № 22-ц/801/2396/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуСправа № 149/2607/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів Копаничук С.Г., Медвецького С.К.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Войнаревича М.Г., в залі суду,

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заява мотивована тим, що на виконанні у Семенівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебував виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина.

13 грудня 2013 року вищезазначений виконавчий лист був направлений за належністю до Новгород-Сіверського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ У Чернігівській області, однак з причин того, що боржник ОСОБА_2 звільнився з роботи, виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено до ВДВС Семеніського РУЮ Чернігівської області.

Відповідно до повідомлення Семеніського районного відділу ДВС ГТУЮ У Чернігівській області від 25 вересня 2019 року № 3560/28/14/17/8014, виконавчий лист про стягнення аліментів не надходив.

Таким чином, виконавчий лист про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на її користь, втрачений під час пересилки із одного відділу ДВС до іншого.

З огляду на вищезазначене, просила видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-875/2010 року про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа по справі №2-875/2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя с. Лозова Хмільницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 57,63 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист втрачено, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, тому існують підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу вказуючи, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції в порушення закону неправомірно стягнув із неї судовий збір в дохід держави в розмірі 57,63 грн., оскільки вона звільнена від сплати судового збору за подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа, як позивач у справі про стягнення аліментів.

З підстав викладених у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з неї судового збору змінити, виключивши з результативної частини третій абзац про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 57,63 грн.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, зміст та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції виключно в частині розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Пунктом 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 статті 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про розподіл судових витрат.

Задовольняючи заяву та вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції вирішив покласти судові витрати на заявника, мотивуючи свій висновок тим, що відповідно до положень 177 ЦПК України та п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України за видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 57,63 грн.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 є позивачем у справі про стягнення аліментів на утримання дитини, тому суд першої інстанції безпідставно стягнув із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 57,63 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом виключення абзацу 3 з резолютивної частини ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року абзац третій про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 57,63 грн.

В іншій частині ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук