Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 161/2929/17

провадження № 61-31191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року у складі судді Пушкарчук В. П. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про визнання незаконними та скасування наказу від 27 березня 2017 року № 17-К про звільнення його з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позови ОСОБА_1 судом першої інстанції були об`єднані в одне провадження.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він перебував в трудових відносинах з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», 21 листопада 2013 року був призначений на посаду начальника філії «Луцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» (діла - філія «Луцька ДЕД») ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на підставі наказу № 52-К.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 22 листопада 2016 року № 163, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 січня 2017 року № 21 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 27 березня 2017 року № 17-К позивача звільнено з посади начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді двох доган та своє звільнення позивач вважав незаконним через порушення відповідачем положень статей 147-149 КЗпП України, оскільки порушень трудової дисципліни при виконанні посадових обов`язків допущено не було. Законних та обґрунтованих підстав в наказах для оголошення доган не викладено, а документи та твердження відповідача носять лише загальний характер.

У вказаних наказах не конкретизовано дати вчинення порушення, обставини його скоєння, не зазначено перелік посадових чи функціональних обов`язків, які були порушені позивачем і чи відносяться вони до його прямої компетенції.

Також, відповідачем при винесені наказу від 22 листопада 2016 року № 163 було порушено місячний термін накладання дисциплінарного стягнення оскільки, згідно з пунктом 1 цього наказу відповідачеві було відомо про нібито порушення вже 05 жовтня 2016 року відповідно до протокольного рішення № 5.

Позивач у позові зазначав, що його було звільнено з займаної посади всупереч вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, під час його перебування на лікарняному, адже з 27 березня 2017 року до 03 квітня 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні. Про своє звільнення він дізнався 04 квітня 2017 року, про що залишив відмітку у наказі, наданому йому для ознайомлення.

Також позивач наголошував на тому, що про накази від 05 квітня 2017 року № 21 -К та наказ від 07 квітня 2017 року № 14-К про перенесення дати його звільнення як начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» він взагалі дізнався лише 29 липня 2017 року, таким чином фактично відповідачем було винесено три неправомірні накази про його звільнення.

Також відповідачем по справі було порушено порядок ведення трудових книжок працівників.

Всі записи у трудовій книжці робить власник майна або уповноважений ним орган після видання наказу, але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення, причому записи мають точно відповідати тексту наказу. Запису в трудовій книжці про перенесення дати звільнення зі сторони відповідача зроблено не було.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконними і скасувати накази ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 22 листопада 2016 року № 163 та від 31 січня 2017 року № 21 про накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган. Визнати незаконним і скасувати накази ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 27 березня 2017 року № 17-к про його звільнення, накази ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 05 квітня 2017 року № 21-к та від 07 квітня 2017 року № 14-к про перенесення дати звільнення, стягнути з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» середній заробіток за час вимушеного прогулу, матеріальну шкоду в розмірі 2 509,33 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача 150 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 рокупозов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази від 22 листопада 2016 року № 163 та від 31 січня 2017 року № 21 ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1

Визнано незаконним та скасовано наказ від 27 березня 2017 року № 17-К ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1

Визнано незаконним та скасовано наказ від 05 квітня 2017 року № 21-К ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1

Визнано незаконним та скасовано наказ від 07 квітня 2017 року № 14-К ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04 квітня 2017 року.

Стягнуто з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 729,10 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог статей 147-149, частини третьої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» відхилено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, повністю погодився з його висновками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована доводами, аналогічними тим, що були наведені у апеляційній скарзі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року справу № 161/2929/17 та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», 21 листопада 2013 року був призначений на посаду начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на підставі наказу № 52-К.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 22 листопада 2016 року № 163 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за невиконання наказу ДП «Волинський облавтодор» від 01 липня 2016 року № 73 протокольного рішення від 05 жовтня 2016 року № 5 оперативної наради при начальнику служби автомобільних доріг у Волинській області, ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 січня 2017 року № 21 «Про наслідки позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності філії «Луцька ДЕД» за порушення виконавчої дисципліни та допущення збиткової роботи філії «Луцька ДЕД» начальнику філії ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 27 березня 2017 року № 17-К позивача звільнено з посади начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Наказом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 05 квітня 2017 року № 21-К перенесено дату звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1 з 27 березня 2017 року на 04 квітня 2017 року.

Наказом т.в.о. начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» Роде С. М. від 07 квітня 2017 року № 14-К. перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1, з 27 березня 2017 року на 04 квітня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Пунктом 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Ухвалюючи рішення про скасування наказів ДП «Волинський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 22 листопада 2016 року № 163 та від 31 січня 2017 року № 21 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано вимог законодавства про працю (статті 149 КЗпП України), а саме: при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган взагалі не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, позивач не був ознайомлений із наказами про застосування дисциплінарного стягнення під розписку в день їх винесення.

Також суд першої інстанції зауважив, що у наказах про оголошення доган не вказано, які наслідки настали в результаті допущення позивачем низьких темпів заготівлі протиожеледних матеріалів, та невиконання інших наказів відповідача, не встановлено причини, які призвели до вчинення цього порушення. При цьому, судом встановлено, що на виконання наказу від 01 липня 2016 року № 73 «Про організацію підготовки дорожніх господарств до роботи в осінньо-зимовий період 2016-2017 років» позивачем на виконання службових обов`язків, як начальника філії «Луцька ДЕД» прийнято наказ від 20 липня 2016 року № 77-В «Про організацію підготовки філії до роботи в осінньо-зимовий період 2016-2017 років». Проте, при проведенні аналізу роботи філії виявилось, що виконання цього наказу від 01 липня 2016 року № 73 є неможливим у зв`язку з незабезпеченням філії паливно-мастильними матеріалами, фракційними матеріалами, сіллю, неможливістю безпечного проїзду. Цю інформацію було доведено до відома директора ДП «Волинський облавтодор» . Також філія «Луцька ДЕД» неодноразово повідомляла відповідача про недофінансування діяльності філії та її виробничі потреби. Про недостатність фінансування філії свідчить консолідований баланс філії (звіт про фінансовий стан).

З огляду на те, що підставою для звільнення позивача відповідачем стали оскаржені накази про оголошення доган від 22 листопада 2016 року № 163 та від 31 січня 2017 року № 21, які визнані судом першої інстанції незаконними та такими, що підлягають скасуванню, звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України є також незаконним із-за відсутності такої складової для звільнення, як систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому судом першої інстанції була надана належна оцінка наданим сторонами доказам у їх сукупності, серед яких й акту від 31 січня 2017 року позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» за період роботи з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року.

Таким чином, враховуючи відсутність системності вчинення позивачем дисциплінарних проступків, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність скасування наказів від 27 березня 2017р. № 17-К про звільнення позивача, від 05 квітня 2017 року № 21-К; від 07 квітня 2017 року № 14-К про перенесення дати його звільнення та поновлення позивача на посаді начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 04 квітня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. За час вимушеного прогулу позивач нижче оплачуваної роботи не виконував.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 був звільнений без законної підстави та підлягає поновленню на роботі, він має право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Щодо моральної шкоди, яку просив стягнути позивач, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що накладення дисциплінарного стягнення на позивача відбулось з порушення чинного на той момент законодавства, та як наслідок звільнення позивача відбулось також з порушенням чинного на момент його звільнення законодавства.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій того, що протягом 2016 року філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» було перераховано значну суму коштів, оскільки відповідно до долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень ці кошти перераховувалися відповідачем не своєчасно, а вже через тривалий час після виконаних робіт і значна сума цих коштів була перерахована, починаючи з 04 листопада 2016 року і до 28 грудня 2016 року, а не рівномірно протягом усього року. Цим доводам апеляційним судом була надана відповідна оцінка.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленими у справі судовими рішеннями. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Інші наведені у касаційній скарзі аргументи аналогічні наведеним в апеляційній скарзі та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та обґрунтовано спростував, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), рішення від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, параграф 32).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуДочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук