Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/7430/14-ц

провадження № 61-19777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Юнікон»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Юнікон» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Юнікон» на рішення Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 рокуПриватне акціонерне товариство «Юнікон» (далі - ПрАТ «Юнікон») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 3-2/2010, за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в позику в розмірі 174 393,33 грн, які позичальник з 01 січня 2011 року повинен розпочати повертати щомісячними рівними частинами по 9 688,22 грн до 31 липня 2012 року.

З 24 січня 2011 року до 09 січня 2014 року повернув зазначену позику частинами, проте у подальшому припинив її повертати, у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 37 436,54 грн.

Враховуючи викладене, ПрАТ «Юнікон» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 37 436,54 грн, втрати від інфляції - 6 450,18 грн, 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання - 8 106,78 грн, збитки - 127 748,73 грн, з яких реальні збитки: сума збитків за ставкою облігаційного займу в розмірі 43 453,08 грн; сума збитків за додатковою ставкою облігаційного займу - 32 914,36 грн, упущену вигоду - 51 381,30 грн, всього - 179 742,23 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2016 року у складі судді Чернова Д. Є. позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Юнікон» борг за договором позики від 01 грудня 2010 року № 3-2/2010 в розмірі 37 436,54 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Юнікон» 3 % річних за договором позики від 01 грудня 2010 року № 3-2/2010 в розмірі 9 226,79 грн

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Юнікон» втрати від інфляції за договором позики від 01 грудня 2010 року № 3-2/2010 в розмірі 23 220,22 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Юнікон» понесені збитки за договором позики від 01 грудня 2010 року № 3-2/2010 в розмірі 168 970,95 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Юнікон» судовий збір в сумі 2 598,67 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач не повернув позивачу суму боргу, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню борг, понесені збитки, 3 % річних та борг з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2016 року в частині стягнення понесених збитків за договором позики скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення понесених збитків за договором позики та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, не є збитками в розумінні частини другої статті 22 ЦК України, оскільки регулюються положеннями, які встановлюють права та обов`язки для договору позики.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в решті без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПрАТ «Юнікон»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно не встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. Реальні збитки виникли, як витрати, які позивач здійснив на користь власників облігацій за користування залученими ними грошових коштів, які фактично через порушення відповідачем зобов`язань з повернення суми боргу не використовувалися на визначені в Інформації про облігації, щодо яких прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення згідно з рішенням про закрите (приватне) розміщення іменних відсоткових облігацій ПрАТ «Юнікон» цілі, а використовувалися для покриття поточних потреб позивача, що станом на 30 вересня 2015 року склали 110 445,23 грн. Упущена вигода виникла в результаті недоотримання позивачем прибутку, що було спричинено невиконанням відповідачем умов договору позики.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 грудня 2010 року між ПрАТ «Юнікон» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3-2/2010, згідно з умовами якого ПрАТ «Юнікон» позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 174 393,33 грн, які позичальник повинен був розпочати повертати з 01 січня 2011 року щомісячними рівними частинами по 9 688,52 грн до 31 липня 2012 року.

Заборгованість ОСОБА_1 за договором позики від 01 грудня 2010 року № 3-2/2010 становить 37 436,54 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість від 24 жовтня 2014 року № 624 УДиИ/УП .

Втрати від інфляції складають 23 220,22 грн, 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання - 9 226,79 грн, збитки - 168 970,95 грн, що підтверджується Актом (звітом) незалежного аудитора про фактичні результати щодо аналізу оборотного капіталу ПрАТ «Юнікон» за період з 01 січня 2011 року до 30 вересня 2015 року, визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) та пов`язаних з цим витрат та збитків станом на 02 листопада 2015 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ірпінського міського суду Київської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року цивільну справу № 367/7430/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки позичальник не виконав належним чином взятих на себе зобов`язання за договором позики.

Також правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених збитків за договором позики, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається позивач не є збитками в розумінні частини другої статті 22 ЦК України, оскільки регулюються положеннями, які встановлюють права та обов`язки для договору позики.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юнікон» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2016 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко В. С. Висоцька І. М. Фаловська