ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1713/18 Номер провадження 22-ц/814/2735/19Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревська С.М., Лобов О.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 29 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначають, що, при укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказують, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, у результаті чого станом на 26.08.2018 року має заборгованість в сумі 30305,92грн, яка складається з: 14635,30 грн. - тіло кредиту; 5040,38 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8710,91 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1419,33 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

З цих підстав прохають стягнути зі ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.12.2010 року у розмірі 30305,92 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк», задоволено в повному обсязі.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.12.2010 року в розмірі 30305,92 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 1762,00 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.

З вказаним рішенням не погодилась відповідач, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019року повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, вирішити питання судових витрат.

Вказує, що місцевий суд не врахував, що кредитний договір б/н від 29.12.2010 року, укладений між апелянтом та АТ КБ «ПриватБанк», на підставі заяви-анкети, повинен був складатися з «Умов та правил надання Банківських послуг», «Тарифів Банку», «Пам`ятки клієнта». Але у заяві-анкеті, підписаній ОСОБА_1 , вищезазначені «Умови та правила надання банківських послуг», «Пам`ятка клієнта», «Тарифи Банку» взагалі буди відсутні та вона не була з ними ознайомлена і не підписувала їх.

Відтак, зауважує, що наявні у справі «Умови та правила надання Банківських послуг», «Тарифи Банку», «Пам`ятки клієнта» Витяги з Тарифів та Витяг з Умов, які не підписувалися відповідачем, не містять підтверджень, що ОСОБА_1 розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи лише заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також доказів того, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі не містили умов, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та їх розмір і порядок нарахування.

На підтвердження вказаних обставин апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19).

Отже, на думку апелянта, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк" просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що суд установив існування між сторонами цивільних правовідносин, та що, у зв`язку з невиконаннями відповідачем зобов`язань по договору, за яким Банк повністю виконав його умови, у той час, як відповідач їх не виконує, має місце порушення майнових прав Банку. А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею і позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Згідно розрахунку АТ КБ „Приват Банк", загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 26.08.2019 року, становить 30305,92 грн., яка складається з: 14635,30 грн. - тіло кредиту; 5040,38 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8710,91 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1419,33 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують цивільні правовідносини та, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань по договору, порушуються майнові права АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, оскільки відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умови та Правила надання банком банківських послуг та «Тарифами Банку» складає між відповідачем та позивачем договір, наявні підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі у визначеному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом в розмірі 14635,30 грн.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається, у анкеті-заяві позичальника від 29.12.2010 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена.

При цьому, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки, за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 , змінювався та становив у певний період - 3,60%, 3,50%.

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 29.12.2010 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів взагалі, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.12.2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (06.09.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За наведених обставин підстави для стягнення зі ОСОБА_1 на користь банку суми пені та штрафів відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 29.12.2010 року.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1762,00 грн. судового збору, а ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги - 2643,00 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 48,29%, частка відмовлених вимог становить - 51,71% .

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 850,87 (1762,00/48,29%) грн.

При цьому з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення сума судових витрат, понесених ОСОБА_1 відповідно до частки відмовлених позовних вимог, а саме - 1366,70 (2643,00*51,71%) грн.

Суд першої інстанції не повно та не об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм неналежну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, однак при цьому дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір вираховується пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2018 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за тілом кредиту по кредитним договором б/н від 29.12.2010 року в сумі 14635,30 (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 30 коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" 850,87 (вісімсот п`ятдесят гривень 87 коп.) грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 1366,70 (одна тисяча триста шістдесят шість гривень 70 коп.) грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.А. Лобов