Справа № 215/3337/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Кошмак А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, нажитого під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю одного з подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

13.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна, нажитого під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю одного з подружжя, яким просить визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Вказує, що 20.12.1996 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 , а рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25.04.1997 було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . У вище зазначеному рішенні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у листопаді 1994 року, з чого вбачається що придбана квартира належить позивачу на праві особистої приватної власності, під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу з відповідачем.

На підставі викладеного позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Заяви, клопотання учасників справи.

В судове засідання позивача ОСОБА_1 не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно повернутих за закінченням терміну зберігання поштових повідомлень, а.с. 26-27, 35-36, 42-43, а також за допомогою оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 , яке було опубліковано 02.10.2019,23.10.2019, на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, а.с. 33, 41, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11-00 год. 03.09.2019, за правилами загального позовного провадження.

03.09.2019 у справі оголошено перерву до 11:00 год. 01.10.2019, для належного повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 01.10.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11-30 год. 21.10.2019.

21.10.2019 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-15 год. 19.11.2019, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання.

На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 19.11.2019 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.12.1996 та технічного паспорту на квартиру, придбала квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 6, 7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 19.05.1997 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 10), що також підтверджено рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25.04.1997 (а.с. 8-9) де зазначено, що шлюбні відносини було припинено у листопаді 1994 року.

14.02.1998 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 5).

Довідкою щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб № 0913/1161 від 11.09.2019 виданою Петрівською районною радою Кіровоградської області встановлено, що відомості стосовно реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні (а.с. 29).

Згідно довідки № 4409 від 10.10.2019 виданої начальником відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому районної у місті ради Коваленко О.: дані щодо реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 у період з 26.05.1997 по 28.12.2007 відсутні ( а.с. 37).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України (роз`яснення пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.12.1996 та технічного паспорту на квартиру, позивач ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 3180 грн.,тобто у період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6, 7).

Оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 , була придбана 20 грудня 1996 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року та КпШС України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 229/2259/17-ц (провадження № 61-12677св18), в якій також зазначено, що презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі і на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічне положення закріплене в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 23 КпШС України, майном, нажитим за час шлюбу подружжя розпоряджається за спільною згодою.

При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Аналогічне зазначено у ч.3 ст.61 СК України, відповідно до якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно ч.2 ст.28 КпШС України, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

В Сімейному кодексі України аналогічне регулюються положеннями статей 119-120 СК України, відповідно до яких, у разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Разом з тим, згідно ст. 39 КпШС України, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 44 КпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Так, судом встановлено, що 25 квітня 1997 року рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області суду, шлюб між сторонами було розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 19.05.1997 Петрівським відділом реєстрації актів громадського стану Кіровоградської області, актовий запис №30 (а.с. 8-9, 10).

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин (п. 30 постанови Пленуму).

Тобто, для визнання майна особистою приватною власністю необхідно довести факт придбання майна та наявності коштів у одного з колишнього подружжя, та джерело їх походження.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в матеріалах справи відсутнібудь-які докази того, що на придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у період фактичного припинення шлюбу з відповідачем, були витрачені її особисті кошти, відсутні докази придбання майна позивачем,у власних інтересах, а не в інтересах сім`ї. Крім того, позивачем не надано доказів про наявність у неї таких коштів на момент придбання квартири та не надано джерело їх походження, відповідних клопотань щодо витребування доказів на підтвердження цих доводів, з огляду на неможливість їх подання, заявлено не було.

Оскільки позивачем не доведено факт придбання позивачем спірного майна за власні кошти та не доведено джерело їх походження, не надано доказів в чиїх інтересах було придбано майно, спірна квартира придбана в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому суд вважає необхідним, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання майна, нажитого під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю одного з подружжя відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 65, 68, 70 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 19, 43, 49, 76-78, 81, 133, 141, 206, 259, 263-265 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, нажитого під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю одного з подружжя відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складено та підписано 19 листопада 2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ).

Суддя: