Провадження № 2/760/6357/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року позивач ТДВ «Альянс Україна» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 60 570,00 грн., витрати на оплату судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 24 листопада 2016 року між ТзДВ «Альянс Україна» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування майна №CPR 14107, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном, а саме приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 01 грудня 2017 року.

Також, позивач вказує, що 03 серпня 2017 року сталося залиття застрахованого майна, внаслідок настання вказаної події було пошкоджено застраховане в ТДВ «Альянс Україна» майно.

Відповідно до акту залиття від 03 серпня 2017 року, затвердженого директором ТОВ «Червонозоряний - Сервіс», причиною залиття стало тріснутий нижній штуцер лічильника холодного водопостачання в результаті пере тиснення (забагато намотано паклі) та не були закриті ввідні крани перед лічильниками в ванній кімнаті та встановлено, що збитки будинку та нежилим приміщенням були заподіяні з вини власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1

Крім того, позивач зазначає, що згідно до Звіту №1036 від 31.08.2017 складеного ФОП ОСОБА_4 вартість матеріального збитку пошкодженого застрахованого майна становить 63 570, 00 грн.

Вказує, що відповідно до умов договору добровільного страхування майна ТзДВ «Альянс Україна» визнало вказану подію страховим випадком та виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в сумі 60 570,00 грн., яка була здійснена на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 05.10.2017 та страхового акту №0134751, що підтверджується платіжним дорученням №2289 від 06.10.2017.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було скеровано вимогу про сплату боргу, проте на даний час матеріального відшкодування відповідачем сплачено не було.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування вищевказаної суми коштів за наслідками виплати потерпілій особі шкоди, завданої залиттям застрахованого майна.

З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов.

04.07.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Сторонам було направлено копію ухвали від 24.07.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору оренди нежитлового приміщення №1/15 від 02.10.2015 ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) передав у строкове платне користування (оренду), а ФОП ОСОБА_2 (орендар) прийняла в оренду нежитлове приміщення загальною площею 123,30 кв.м., на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_3 (а.с.а.с. 5-10).

Також, встановлено, що 24 листопада 2016 року між ТзДВ «Альянс Україна» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування майна №CPR 14107, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном, а саме приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 01 грудня 2017 року (а.с.а.с. 11-12).

03 серпня 2017 року сталося залиття, зокрема, приміщення АДРЕСА_1 на першому поверсі внаслідок того, що тріснув нижній штуцер лічильника холодного водопостачання в результаті пере тиснення (забагато намотано паклі) та не були закриті ввідні крани перед лічильниками в ванній кімнаті та встановлено, що збитки будинку та нежилим приміщенням були заподіяні з вини власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , що підтверджується Актом від 03 серпня 2017 року (а.с. 34).

Відповідно до Звіту №1036 про оцінку вартості прямого матеріального збитку від 31 серпня 2017 року, розмір матеріальної шкоди, завданий власнику залитого приміщення, становить 63 570, 00 грн. (а.с.а.с. 35-81).

05.10.2017 р. ФОП ОСОБА_2 звернулася до ТзДВ «Альянс Україна» з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 86).

Факт залиття приміщення визнано позивачем страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №0134751 (а.с. 87).

Внаслідок визнання даного випадку страховим ФОП ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування у розмірі 60 570,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2289 від 06.10.2017 (а.с. 90).

У порядку досудового врегулювання спору позивачем направлялася претензія на адресу відповідача, відповідно до якої відповідачу пропонувалося сплатити добровільно 60 570,00 грн. відшкодованої матеріальної шкоди, однак останній відповіді не претензію не надав (а.с.а.с. 92-93).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається уст. 16 ЦК України .

За змістом п. 8 частини другої ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Так, позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність заподіяної шкоди та її розмір.

У свою чергу, відповідачем належних та допустимих доказів відносно відсутності його вини у заподіянні шкоди суду не надано. Доказів щодо спростування розміру завданих збитків суду також не надано.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності із статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до положень ст.ст. 1191, 1192 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, внаслідок залиття приміщення, позивачем здійснено страхове відшкодування в розмірі 60 570,00 гривень, а даних щодо заподіяння шкоди та її вартісного розміру відповідачем не спростовано.

Вищевказані фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності наведеним судом положенням чинного законодавства у повній мірі підтверджують вимоги позивача за предметом позову, що є підставою для їх задоволення.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 60 570,00 грн.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача сума судового збору у розмірі 1 921,00 грн., сплаченого позивачем при подачі позову.

В частині вирішення спору про стягнення із ОСОБА_1 витрат на надання правової допомоги суд прийшов таких висновків.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

За матеріалами справи встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема, акту приймання-передачі наданих послуг, на підтвердження наявності підстав для оплати та сплати правничої допомоги у розмір 2 000,00 грн.

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, відсутні.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 993, 1166, 1191 ЦК України, Законом України «Про страхування», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , ІПН не відомо) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21Г, ) матеріальну шкоду в розмірі 60 570,00 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Букіна