Провадження №2/522/6339/19
06 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Довгань Ж.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в якому просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстровані за вказаною адресою, але відповідачі з 2012 року фактично не проживають за цією адресою та особистих речей останніх у квартирі немає.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача - адвокат Сергійчук М.М. надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без участі позивача та представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надавали.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №170964314 від 19.06.2019.
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) за вих.№1119 від 24.06.2019 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22 травня 2000 року, зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за вищезазначеною адресою з 13 листопада 1998 року.
Як вбачається з акту про відсутність осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні від 10 жовтня 2019 року, посвідченого керівником виробничої дільниці №4 КП ЖКС «Порто-Франківський», відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_2 з 2012 року, не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми, понад встановленого законом строку, відповідачами.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя