Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 756/7536/15-ц

провадження № 61-26765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

треті особи: Торваиство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року у складі головуючого-судді Шевчука А. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві), Державного підприємства (далі - ДП) «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що на виконанні ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 21080829 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О. І. від 26 лютого 2010 року за № 142 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 належної ОСОБА_1 , який був майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 по кредитному договору від 10 листопада 2005 року, укладеного з ВАТ Банк «Біг Енергія».

Виконавчим написом нотаріуса від 26 лютого 2010 року №142 було встановлено вимоги стягувача в розмірі 758 156,86 грн.

Позивач зазначає, що 27 січня 2014 року ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2005 року в сумі 425 908,52 грн та повідомлення про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги ВАТ Банк «Біг Енергія» за кредитним договором від 10 листопада 2005 року укладеним з ОСОБА_2 .

У квітні 2015 року позивач отримав з ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 02 квітня 2015 року із зазначенням того, що прилюдні торги не відбулися, після чого іпотекодержатель виявив бажання залишити за собою непродане майно і 23 березня 2015 року подав заяву про придбання предмету іпотеки за початковою ціною 731 215 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в порядку, передбаченому статтею 49 Закону України «Про іпотеку».

Позивач вважає, що оскільки різниця між оціночною вартістю на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 та боргом ОСОБА_2 по кредитному договору від 10 листопада 2005 року, право вимоги за яким ВАТ Банк «Біг Енергія» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», складає 305 306,48 грн і ця сума не відшкодована ОСОБА_1 , тому, ураховуючи недодержання в момент відчуження правил встановлених для проведення прилюдних торгів, позивач просив визнати недійсними: результати прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 , що проходили 16 березня 2015 року; протокол проведення електронних торгів з реалізації вказаної квартири від 16 березня 2015 року № 62005; акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 02 квітня 2015 року; свідоцтво, що засвідчує право власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована доводами, які викладені в позовній заяві. Крім того, заявник зазначав про те, що судами не враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12, в яких зазначено, що при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У січні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких посилаючись на відповідність ухвалених у справі судових рішень нормам матеріального та процесуального права, та надуманість доводів скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу № 756/7536/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 30 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження № 21080829 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О. І. від 26 лютого 2010 року № 142 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , переданого останнім для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 листопада 2005 року, укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2 , для задоволення вимог стягувача ВАТ Банк «Біг Енергія» у розмірі 758 156,86 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача ВАТ «Біг Енергія» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у виконавчому провадженні по примусовому виконанні виконавчого напису від 26 лютого 2010 року № 142.

Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29 серпня 2014 року у виконавчому провадженні № 21080829 замінено стягувача ВАТ Банк «Біг Енергія» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Суди встановили, що в межах вказаного виконавчого провадження було здійснено акт опису й арешту майна відповідно до якого описано квартиру АДРЕСА_1 .

13 лютого 2015 року державним виконавцем підготовлено пакет документів та передано заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах.

Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року №656/5 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України визначено організатором електронних торгів.

Лист повідомлення про проведення електронних торгів було направлено ОСОБА_1 26 лютого 2015 року, отже останній знав про початкову ціну лоту № 48084 у 731 215 грн, однак призначені на 16 березня 2015 року прилюдні торги з реалізації спірної квартири не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у встановлений законом строк 23 березня 2015 виявило бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною 731 215,00 грн в рахунок повного погашення заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2005 року із внесеними до нього змінами та доповненнями, яка складала 758 156,86 грн, у зв`язку з чим 20 квітня 2015 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є визнання недійсними електронних торгів, скасування акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання майна та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що прилюдні торги - це продаж майна, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Учасник прилюдних торгів - це фізична або юридична особа, яка сплатила гарантійний внесок і може бути покупцем відповідно до законодавства України.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів.

На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Тобто акт є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Таким чином, акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Ураховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 посилався на порушення процедури проведення прилюдних торгів з приводу реалізації предмет іпотеки, а саме на те, що в порушення частини восьмої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» після придбання іпотекодержателем предмета іпотеки йому не було повернуто різницю між початковою вартістю майна та сумою коштів, що підлягають стягненню.

Відповідно до частини восьмої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України (2004 року), дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог та які б свідчили, що відбулось порушення дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів, та не надав належних та допустимих доказів порушення його прав при проведенні торгів.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що йому не відшкодовано різницю між оціночною вартістю квартири та сумою заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами з яких вбачається, що початкова вартість нереалізованого майна (731 215 грн) не перевищує суму боргу яка підлягала стягненню за виконавчим документом (758 156,86 грн).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що невідповідність суми заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2005 року, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 26 лютого 2010 року № 142 та у вимозі про погашення кредитної заборгованості від 27 грудня 2013 року, адресованої ОСОБА_2 не є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук