Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 287/579/16-ц

провадження № 61-35440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , управління економічного розвитку, інфраструктури, містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації Житомирської області,

представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - Горкуша Михайло Андрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Олевського районного суду Житомирської області, у складі судді Волощука В. В.,

від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю., від 12 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У листопаді 2016 року заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , управління економічного розвитку, інфраструктури, містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання недійсним наказу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та її витребування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області,

від 01 жовтня 2014 року № 6-1745/14-14-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, на території Олевської міської об`єднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, кадастровий номер: :04:000:0273. На підставі цього наказу ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 відчужено вказану земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2016 року № 816. Позивач вказував, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства проведена без агрохімічного паспорту земельної ділянки. Відповідно до положень чинного законодавства надання агрохімічного паспорту земельної ділянки для затвердження проекту землеустрою є обов`язковим, тому прокурор вважав, що надання земельної ділянки без виготовлення агрохімічного паспорту земельної ділянки є порушенням закону.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 01 жовтня 2014 року

№ 6-1745/14-14-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Тепеницької сільської ради Олевського району (нині Олевської міської об`єднаної територіальної громади) Житомирської області, кадастровий номер :04:000:0273, у власність ОСОБА_1 ; скасувати рішення реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію речових прав

ОСОБА_2 на земельну ділянку від 28 травня 2016 року за № 29799995 (договір купівлі-продажу від 28 травня 2016 року № 816); витребувати вказану земельну ділянку із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави та зобов`язати його повернути земельну ділянку до земель запасу Тепеницької сільської ради Олевського району (нині Олевської міської об`єднаної територіальної громади) Житомирської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 проведена із додержанням вимог статей 116, 118, 122, 186-1 ЗК України, статті 50 Закону України «Про землеустрій». Положеннями Закону України «Про землеустрій», якими визначено вичерпний перелік документів, які входять до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не входить агрохімічний паспорт земельної ділянки. Закон України «Про охорону земель» не містить заборони щодо надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність без виготовлення агрохімічного паспорту.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня

2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що обставини щодо зняття невідомими особами верхнього родючого шару ґрунту земельної ділянки, її використання не за цільовим призначенням, виявлені у 2016 році, не мають правового значення для вирішенні питання щодо правомірності наказу Головного управління Держземагенства у Житомирській області №6-1745/14-14-СГ від 01 жовтня 2014 року. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні протиправним і скасуванні наказу та похідних вимогах. Рішення суду ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами не надано оцінку тому, що наміру обробляти земельну ділянку та займатися особистим селянським господарством у ОСОБА_1 не було, адже земельну ділянку відразу продано. Відсутність наміру обробляти земельні ділянки та займатись особистим селянським господарством підтверджується і тим, що всього у цьому масиві надано у власність громадянам 15 земельних ділянок, загальною площею понад 29 га, більшість з яких відчужено на користь інших осіб. У зв`язку із ігноруванням вимог законодавства щодо виготовлення агрохімічного паспорта ГУ Держгеокадастру у Житомирській області при передачі у власність земельної ділянки, наразі простежити початкові якості та характеристики землі неможливо.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просить залишити касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

11 липня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01 жовтня 2014 року № 6-1745/14-14-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Олевського району Житомирської області за межами населених пунктів Тепеницької сільської ради Житомирської області (Олевської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області), кадастровий номер :04:000:0273 (а.с.70).

На підставі вказаного наказу ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку.

28 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останній набув право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області від 28 травня 2016 року № 29799995 зареєстроване право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 01 жовтня 2014 року) громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом частини третьої статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній станом на 01 жовтня 2014 року) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно із частиною сьомою статті 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій-третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати, зокрема, додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій».

За змістом статті 37 Закону України «Про охорону земель» (у редакції, чинній станом на 01 жовтня 2014 року) власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості грунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами грунтів і рівні їх забруднення.

Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або надання у користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розміру плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно із статтею 54 Закону України «Про охорону земель» (у редакції, чинній станом на 01 жовтня 2014 року) ведення моніторингу земель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Моніторинг включає в себе агрохімічне обстеження ґрунтів, контроль якісного стану ґрунтів, агрохімічну паспортизацію земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» під агрохімічною паспортизацією земель сільськогосподарського призначення розуміється обов`язкове агрохімічне обстеження ґрунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів, рівнів їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 жовтня 2011 року № 536, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Об`єктами агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є: рілля, у тому числі зрошувана, осушена; сіножаті і пасовища; багаторічні насадження.

Отже, агрохімічний паспорт земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення, але не належить до переліку документів, які витребовуються в обов`язковому порядку при відведенні земельних ділянок у власність.

Порядок набуття у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, визначений ЗК України, Законом України «Про землеустрій», не встановлює вимоги щодо надання агрохімічного паспорту земельної ділянки при прийнятті рішення щодо її надання у власність або користування, тобто, агрохімічна паспортизація земельних ділянок не покладається на громадянина, зацікавленого у приватизації земельної ділянки, а є складовою моніторингу ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення, що здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Встановивши, що положеннями законодавства, зокрема нормами

ЗК Українита Закону України «Про землеустрій», визначений вичерпний перелік документів, необхідних для затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яким не вимагається виготовлення агрохімічного паспорта на земельну ділянку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора, врахувавши, що відповідно до статті 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Агрохімічний паспорт земельної ділянки відображає показники родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами та не відображає площу залягання корисних копалин, а тому доводи позивача про те, що отримання земельної ділянки без належного дослідження її агрохімічного складу може призвести до незаконного видобутку бурштину, поклади якого виявлені на території Олевської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області, неможливо визнати обґрунтованими. Порушення порядку користування земельною ділянкою не є підставою для визнання незаконним рішення органу державної влади про її надання у власність чи користування.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального й процесуального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської областізалишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області

від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович