Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 638/8272/17

провадження № 61-48973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Скай Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Скай Банк» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 серпня 2018 року у складі судді Хайкіна В. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Регіон-Банк» (далі - ПАТ «Регіон-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків за нецільове використання коштів, виділених для службового відрядження, посилаючись на те, що в період з 2005 року по 2017 рік відповідач обіймав посаду голови Спостережної Ради ПАТ «Регіон-Банк». На підставі наказу від 03 березня 2016 року № 16 «Про службове відрядження» ОСОБА_1 було направлено у службове відрядження до міста Атланти штату Джорджія Сполучених Штатів Америки (далі - США) для вирішення питань інвестиційного співробітництва з компанією «Focus Financial Payment Processing Solutions» строком на 21 день та виплачено аванс у розмірі 3 800 доларів США та 1 000 грн. Згідно з наказом від 26 квітня 2016 року № 32 «Про службове відрядження» відповідача знову було направлено у відрядження для вирішення питань інвестиційного співробітництва із вказаною компанією строком на 10 днів та виплачено аванс у сумі 2 000 доларів США та 1 000 грн в межах, необхідних для виконання службового завдання. Крім того, за наказом від 20 жовтня 2016 року № 79 «Про службове відрядження» ОСОБА_1 втретє відрядили до США з метою налагодження питань співробітництва з компаніями «Focus Financial Payment Processing Solutions» та «Shandong Shangshi Ecological Agriculture Technology Co. LTD» строком на 11 днів з виплатою авансу в сумі 2 000 доларів США та 1 000 грн. Вважає, що відрядження, в які направлявся відповідач, не були службовими, оскільки сайт компанії «Focus Financial Payment Processing Solutions» не містив будь-якої інформації щодо проведення конференцій в періоди: з 03 по 23 березня, з 26 квітня по 05 травня та з 20 по 30 жовтня 2016 року. Крім того, участь ОСОБА_1 в конференціях не підтверджена належними доказами, а саме: оплатою внесків і відмітками у відряджувальному листі про таку участь, програмою конференцій та сертифікатом прослуховування програми. На думку керівництва банку, відповідач використовував службові відрядження в особистих цілях - для відвідування своєї дружини, яка проживає в США, оскільки ним не надані документи щодо оплати витрат на проживання в готелі в місті Атланта. Враховуючи викладене, ПАТ «Регіон-Банк» просило на підставі статей 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з ОСОБА_1 на свою користь збитки за нецільове використання коштів, виділених для службового відрядження, в розмірі 443 495,72 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2017 року ПАТ «Регіон-Банк» замінено його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Скай Банк» (далі - ПАТ «Скай Банк»).

Під час розгляду справи ПАТ «Скай Банк» уточнило позовні вимоги та остаточно просило стягнути з відповідача та свою користь 414 682,22 грн в рахунок відшкодування заподіяних збитків та понесені судові витрати.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач перебував у службових відрядженнях згідно з наказами керівника банку, виданими на підставі офіційних запрошень компанії «Focus Financial Payment Processing Solutions», тобто у спосіб та в порядку, передбачених чинним законодавством та положенням ПАТ «Регіон-Банк». Твердження позивача про те, що поїздки ОСОБА_1 за кордон не були службовими, є надуманими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема звітами про використання коштів. Крім того, за результатами виїзної планової перевірки ПАТ «Регіон-Банк» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, проведеної 02 лютого 2017 року Державною фіскальною службою України, не було встановлено будь-яких порушень при здійсненні закордонних відряджень.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу свої вимог. Матеріали справи не містять доказів використання відповідачем службових відряджень у приватних цілях, як-то відвідування дружини, в якої є американське громадянство.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Скай Банк» залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 серпня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У грудні 2018 року ПАТ «Скай Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ПАТ «Скай Банк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно визнали належним та допустимим доказом копію акта Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 02 лютого 2017 року № 173/28-10-43-01/09620081 «Про результати виїзної планової перевірки ПАТ «Регіон-Банк». Крім того, суди не дали належної оцінки наявним в матеріалах справи звітам та запрошенням на міжнародні конференції, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про те, що всі відрядження були здійсненні відповідачем у службових цілях. Виконувані ОСОБА_1 посадові обов`язки не відповідали меті відрядження.

У січні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.Під час розгляду справи позивач не заявляв клопотання про витребування оригіналу акта Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 02 лютого 2017 року «Про результати виїзної планової перевірки ПАТ «Регіон-Банк». Крім того, в основу судових рішень покладений не лише цей доказ. Відповідач перебував у службових відрядженнях згідно з наказами керівника банку, виданими на підставі офіційних запрошень компанії «Focus Financial Payment Processing Solutions», тобто у спосіб та в порядку, передбачених чинним законодавством та положенням ПАТ «Регіон-Банк».

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду міста Харкова.

30 січня 2019 року справа № 638/8272/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, на яку банк послався як на правову підставу свого позову, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З наведеного вище випливає, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судами встановлено, що в період з 2005 року по 2017 рік ОСОБА_1 обіймав посаду голови Спостережної Ради ПАТ «Регіон-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Скай Банк».

На підставі наказу від 02 вересня 2015 року № 47 «Про службове відрядження» ОСОБА_1 як голову Спостережної Ради ПАТ «Регіон-Банк» було направлено у службове відрядження до міста Атланти штату Джорджія США для вирішення питань інвестиційного співробітництва з компанією «Focus Financial Payment Processing Solutions» строком на 15 днів (з 02 по 16 вересня 2015 рокуз використанням авіаційного та залізничного транспорту для поїздки) та видано під звіт аванс в розмірі 2 266 доларів США та 1 000 грн в межах, необхідних для виконання службового завдання.

Згідно з наказом від 03 березня 2016 року № 16 «Про службове відрядження» ОСОБА_1 було направлено у службове відрядження до міста Нью-Йорк (штат Нью-Йорк) та міста Атланти (штат Джорджія) США для вирішення питань інвестиційного співробітництва з компанією «Focus Financial Payment Processing Solutions» строком на 21 день (з 03 по 23 березня 2016 рокуз використанням авіаційного та залізничного транспорту для поїздки) та видано під звіт аванс в розмірі 3 800 доларів США та 1 000 грн.

Наказом від 26 квітня 2016 року № 32 «Про службове відрядження» відповідача знову було направлено у відрядження до міста Атланти для вирішення питань інвестиційного співробітництва із вказаною компанією строком на 10 днів (з 26 квітня по 05 травня 2016 рокуз використанням авіаційного та залізничного транспорту для поїздки) та видано під звіт аванс в сумі 2 000 доларів США та 1 000 грн в межах, необхідних для виконання службового завдання.

Крім того, за наказом від 20 жовтня 2016 року № 79 «Про службове відрядження» ОСОБА_1 було направлено у відрядження до міста Атланти для вирішення питань інвестиційного співробітництва з компаніями «Focus Financial Payment Processing Solutions» та «Shandong Shangshi Ecological Agriculture Technology Co. LTD» строком на 11 днів (з 20 по 30 жовтня 2016 рокуз використанням авіаційного транспорту для поїздки) та видано під звіт аванс в сумі 2 000 доларів США та 1 000 грн.

Згідно з пунктом 1.3 Положення ПАТ «Скай Банк»про службові відрядження в межах України та за кордон (далі - Положення) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за наказом керівника банку на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Наказ повинен містити інформацію щодо місця, строку та мети відрядження, виду транспорту необхідного для виконання відрядження.

Абзацом 2 пункту 1.4 Положення передбачено, що працівники банку, які належать до керівних органів (члени Спостережної ради, Правління тощо) направляються у відрядження на підставі наказу, який видається згідно з наданими запрошеннями.

Документами, що підтверджують зв`язок відрядження з основною діяльністю банку, є, зокрема (але не виключено): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю банку; укладений договір чи контракт; порядок денний, плани; інші документи, які встановлюють або засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю банку, його розвитком тощо (пункт 1.5 Положення).

В офіційних запрошення компанії «Focus Financial Payment Processing Solutions», які містяться в матеріалах справи, зазначено, що метою конференцій є дискусії та діалог щодо перспектив інвестування в Україну, зокрема в Харківський регіон; тема дискусій - розвиток та можливості інвестицій в банківський сектор України, концепції пайових інвестиційних фондів.

Згідно із статутними документами метою діяльності як ПАТ «Регіон-Банк», так і його правонаступника ПАТ «Скай Банк» є надання клієнтам широкого спектру банківських та інших фінансових послуг (крім послуг у сфері страхування), а також здійснення іншої діяльності, визначеної законодавством України, активне сприяння зміцненню і розвитку економіки України, забезпечення прибутків для акціонерів банку.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку про необґрунтованість та безпідставність тверджень позивача щодо відсутності зв`язку між метою конференцій та діяльністю банку.

Згідно з пунктом 17 Розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (далі - Інструкція), пунктом 3.14 Положення після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження.

Судами також встановлено, що у звітах про відрядження в періоди з 02 по 16 вересня 2015 року, з 03 по 23 березня, з 26 квітня по 05 травня, з 20 по 30 жовтня 2016 року зазначено, на підставі яких наказів ОСОБА_1 перебував у відрядженні, та їх мету - вирішення питань інвестиційного співробітництва з компаніями «Focus Financial Payment Processing Solutions» і «Shandong Shangshi Ecological Agriculture Technology Co. LTD».

У звітах про використання коштів від 18 вересня 2015 року, від 25 березня 2016 року, від 06 травня 2016 року, від 02 листопада 2016 року відображена інформація про витрачені відповідачем грошові суми під час вищевказаних відряджень, дати їх подання відповідають вимогам Інструкції та Положенню.

Копією акта Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 02 лютого 2017 року № 173/28-10-43-01/09620081 «Про результати виїзної планової перевірки ПАТ «Регіон-Банк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2016 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2016 року» підтверджується, що під час проведення цієї перевірки не було встановлено порушень при здійсненні закордонних відряджень працівниками ПАТ «Регіон-Банк».

Пунктом 4 Інструкції передбачено, що підприємство, яке відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Згідно з пунктом 20 Розділу ІІІ Інструкції не дозволяється направляти у відрядження та видавати аванс працівнику, який не відзвітував про витрачені кошти в попередньому відрядженні.

Суди також зазначили, що звіт про використання коштів від 11 січня 2017 року слугує підтвердженням виконання ОСОБА_1 свого обов`язку щодо подання звіту про витрачені кошти у відрядженні, в яке він був направлений на підставі наказу від 16 грудня 2016 року № 106, адже у протилежному випадку, згідно з вимогами пункту 20 Розділу III Інструкції, йому б не надали дозволу на наступне відрядження та не видали б авансу.

Матеріали справи не містять доказів використання відповідачем службових відряджень у приватних цілях, як-то відвідування дружини, в якої є американське громадянство.

Відповідно до частини першої статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що ОСОБА_1 перебував у службових відрядженнях згідно з наказами керівника ПАТ «Регіон-Банк», виданими на підставі офіційних запрошень компанії «Focus Financial Payment Processing Solutions», тобто у спосіб та в порядку передбачених чинним законодавством і положенням банку, а також те, що позивач не довів факту нецільового використання відповідачем коштів, наданих на відрядження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, в межах заявлених підстав і предмета позову, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно визнали належним та допустимим доказом копію акта Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 02 лютого 2017 року № 173/28-10-43-01/09620081 «Про результати виїзної планової перевірки ПАТ «Регіон-Банк», є неспроможними, оскільки вказаний акт не є основним доказом, який був покладений в основу оскаржуваних судових рішень. Цей документ досліджений та оцінений судами в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами і поясненнями сторін. При цьому позивач не заявляв клопотання про витребування оригіналу зазначеного акта та не спростував інформацію, яка міститься в ньому.

Доводи заявника про те, що суди не дали належної оцінки наявним в матеріалах справи звітам та запрошенням на міжнародні конференції, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Обставини справи встановлені судами на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Скай Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов