Номер провадження: 22-ц/813/3289/19
Номер справи місцевого суду: 522/9719/14-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

02.06.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживачу кредиту, відповідно до умов якого банк передав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США, з терміном повернення до 09 квітня 2018 року. Кредит забезпечений договором поруки № 195675, укладеним з ОСОБА_2 Позичальник в установлені законом строки не проводить виплати в зв`язку з чим, банком на адресу відповідачів були направлені повідомлення про повернення коштів.

Ухвалою суду від 03.10.2016 року по справі призначено судову економічну експертизу для встановлення суми боргу відповідачів перед банком, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1) Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договором про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», в особі в.о. начальника відділення №707 ПАТ «УкрСиббанк» Вольної Л.Н. 08 квітня 2008 року, умовам вказаного договору про надання споживчого кредиту та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цим договором про надання споживчого кредиту на 03.12.2015 року?

2) Чи підтверджується бухгалтерськими і первинними документами зазначена Банком у кредитному договорі сукупна вартість кредиту, реальна процентна ставка кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, якщо ні то визначити сукупну вартість, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту?

3) Чи відповідає метод нарахування Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» процентів, пені за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.04.2008 року вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, умовам договору про надання споживчого кредиту №0 від 08.04.2008 року та Положенню по кредитуванню ПАТ «УкрСиббанк», а також висновкам Верховного суду України, викладеним у постанові від 1.04.2015р. по справі №909/660/14 щодо нарахування пені у разі надання кредиту у іноземній валюті?

Ухвалою суду від 01.12.2016 року провадження по справі поновлено у зв`язку з отриманням експертного висновку № 0023/11/2016 від 30.11.2016 року.

Відповідно до експертного висновку №0023/11/2016 від 30.11.2016 року судового експерта Хомутенко В.П., по першому питанню наявність розбіжностей, невідповідностей та неоднозначностей у наданих на дослідження документах, які повинні бути тотожні, оскільки є взаємопов`язаними та невиконання клопотання у повному обсязі унеможливлює однозначне визначення та підтвердження заборгованості за основною сумою боргу станом на 19.05.2014 р. у розмірі - 69592,58 дол. США (що еквівалентно 114728,84 грн.), заявленої в позивній заяві АТ «УкрСиббанк», на підставі довідки-розрахунку заборгованості кредитом по договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», в особі в.о. начальника відділення №707 ПАТ «УкрСиббанк» Вольної ОСОБА_3 Наумівни 08.04.2008 року.

Документально і нормативно не підтверджується, заявлена позовною заявою сума заборгованості по процентам за користування кредитом позичальником ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.04.2008р., у розмірі - 38032,73 доларів США (що еквівалентно 447082,12 грн.), розрахунок якої наведено у Довідці-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням Банком процентних ставок як у розмірі 13,5% річних, так і у розмірі 27% річних (за 1525 днів).

Документально і нормативно не підтверджується, заявлена позовною заявою сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2760,98 дол. США (що еквівалентно 32455,87грн.), розрахунок якої наведено у довідці-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 19.05.2014 р. та заявлена позовною заявою сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4342,55 дол. США (що еквівалентно 51047,53 грн.), розрахунок якої наведено у довідці-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом на 19.05.2014 р.

По другому питанню у зв`язку з наявністю, у наданих на дослідження документах, невизначеності розміру в еквіваленті у доларах США платежів на користь третім особам, які враховуються при визначені сукупної вартості кредиту та його абсолютного здороження і реальної процентної ставки унеможливлюється проведення їх розрахунку та встановлення розміру.

По третьому питанню: передбачений п.1.3.3 договору про надання споживчого кредиту №0 від 08 квітня 2008 року метод нарахування процентів «30/360» - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30 та відповідає умовам, передбаченим Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління НБУ від 18.06.2003р. № 255, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 р. за № 583/7904 на дату їх нарахування.

Розрахунок пені, наведений у довідці-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 19.05.2014р. та довідці-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом на 19.05.2014р., що долучені до позовної заяви Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.04.2008 року, не відповідає до вимог ст.З Закону України від22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» , ч. 3 ст. 549 ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, ч.6 ст. 232 Господарського України та п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» і Постанови Верховного суду України від 01.04.2015 р. №329гс15 по справі № 909/660/14 та умов п.8.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 08 квітня 2008 року.

26.12.2016 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності у разі встановлення судом обставин, на які він посилається в заяві з огляду на правову позицію, викладену у Постанові ВСУ №6-116цс13 від 06.11.2013 року.

20.07.2017 року представником позивача до суду першої інстанції подано позицію щодо висновків судово-економічної експертизи, в якій представник позивача вказував, що при розрахунку заборгованості експертом не було враховано, що Банк застосував процедуру дострокового стягнення заборгованості. Експерт дає оцінку відносно заборгованості, виходячи з добровільного виконання умов договору без урахування факту простроченої заборгованості. Експерт, не керується порядком погашення заборгованості у випадку порушення договірних умов. Експерту необхідно було звернути увагу на положення п.1.6. кредитної угоди №0, де зазначено наступний порядок черговості погашення заборгованості: заборгованість за простроченими процентами; строкова заборгованість за нарахованими до сплати процентами за кредитом, прострочена заборгованість за сумою основного боргу; строкова сума заборгованості; сплата пені та штрафних санкцій за договором. Але, як вбачається зі змісту судової експертизи, експерт не аналізував відповідність розрахунків Банку узгодженого договором порядку розподілення сплачених позичальником коштів.

Крім цього, представник позивача вказував на те, що висновок експерта, що розрахунок пені не відповідає вимогам ст.3 Закону України від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не можна погодитись, оскільки у Преамбулі даного Закону вказано, що суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. У даному випадку суб`єктом правовідносин виступає фізична особа, що спростовує розповсюдження дії даного Закону на правовідносини, що виникли між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Також, представник позивача зазначав, що експерт у своїх висновках вийшов за межі своєї компетенції, оскільки по третьому питанню був наданий правовий аналіз норм чинного законодавства. Відповідно до ст.3 Закону України «Про судову експертизу» Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Згідно з п.2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом № 53/5 МЮУ від 08.10.98 р., експерту забороняється, зокрема, вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур регламентованих нормативно-правовими актами.

РішеннямПриморського районного суду м.Одеси від 12.11.2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, адреса м. Київ, вул.Андріївська, 2/12) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 квітня 2008 року в сумі 114 728,84 (сто чотирнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 травня 2014 року 11.577194 гривень за 1 долар США еквівалентно 1 348 659 (один мільйон триста сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 77 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, адреса м. Київ, вул.Андріївська, 2/12) суму судового збору в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, адреса м. Київ, вул.Андріївська, 2/12) суму судового збору в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2018 року та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому було перетворено в публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п.1.1 Договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 80000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404000 грн.

Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 08 квітня 2008 року по 09 травня 2018 року. (п.1.2.2 Договору)

Згідно з п.1.3 Договору відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом 13,5%. (п.1.3 Договору)

Позичальник прийняв на себе зобов`язання повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1215 (одна тисяча двісті п`ятнадцять) доларів США в день сплати ануїтетних платежів. (п.1 1.2.2 Кредитного договору).

01 червня 2010 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 квітня 2008 року відповідно до умов якого, сторони домовились про наступне:

П.1.1 про заміну розміру ануїтентного платежу за Договором:

Позичальник зобов`язується повернути в день сплати ануїтет них платежів, передбачених Договором, суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтет них платежів у таких розмірах:

у період з 08.06.2010 по 08.08.2010 року у розмірі 798,31 дол.США;

у період з 08.09.2010 до кінця терміну дії договору у розмірі 1243,00 доларів США, якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлено згідно умов договору.

Однак, ОСОБА_1 у встановлені Договором терміни повернення наданого йому кредиту (основної суми) на терміни сплати відсотків за кредит не дотримується.

Кредитний договір був забезпечений договором поруки № 195675, укладеним 04 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 (Поручитель).

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Через невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по договору про надання споживчого кредиту станом на 19 травня 2014 року загальний розмір заборгованості Позичальника перед банком складає 114728,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 травня 2014 року 11.755194 грн. за 1 долар США еквівалентно 1 348 695 гривень 77 копійок, які складаються з - 69592,58 доларів США (що еквівалентно 818074,28 грн.) заборгованість за кредитом, у тому числі 24528,54 доларів США прострочена заборгованість;

- 38032,73 доларів США (що еквівалентно 447082,12 грн.) заборгованість за процентами, у тому числі 36982,32 доларів США прострочена заборгованість;

- 2760 доларів США (що еквівалентно 32455,87 гривень) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.05.2013 року по 19.05.2014 року,

- 4342,55 доларів США (що еквівалентно 51047,53 гривень) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.05.2013 року по 19.05.2014 року

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договором, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплатити проценти.

28 березня 2014 року Банк направив на адресу позичальника та поручителя вимогу про повернення коштів, на яку ті не відреагували.

Враховуючи, що експертний висновок № 0023/11/2016 від 30.11.2016 року наданий експертом без отримання усіх необхідних для проведення експертизи документів та має суперечливі з точки зору положень законодавства висновки, а також проведений з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом № 53/5 МЮУ від 08.10.98 р., суд дійшов висновку, що цей експертний висновок викликає сумніви в його правильності, а тому відповідно до положень ст.79 ЦПК України, не може бути прийнятий судом в якості доказу по справі.

Отже, розрахунок заборгованості, який надано Банком, не спростований доказами, які надані відповідачами.

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена в Постанові ВСУ №6-116цс13 від 06.11.2013 року та на яку посилається ОСОБА_1 , початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, суд вірно взяв до уваги, що 28 березня 2014 року Банк направив на адресу позичальника та поручителя вимогу про дострокове повернення коштів, відповідно до розділу 12 кредитного договору.

При цьому, відповідно до правової позиції ВСУ від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

З огляду на ці положення судової практики, суд обґрунтовано дійшов висновку, що ПАТ «УкрСиббанк», звернувшись в червні місяці 2014 року з даним позовом до суду та обраховуючи заборгованість відповідачів станом на 19.05.2014 року, не пропустив строк позовної давності, а тому вимоги відповідачів щодо її застосування не обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 (позичальник) істотно порушив норми Закону та умови договору про надання споживачу кредиту №0 від 08.04.2008 року, не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, ці грошові кошти підлягають стягненню в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький