Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2019 Справа №607/22391/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Мікули М.М., Гайди ОСОБА_4

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення графіку участі у спілкуванні та вихованні дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 ; встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі: до досягнення дитиною 3-річного віку - побачення щотижня у середу з 16.00 год. до 21.00 год. та у суботу з 16.00 год. до 21.00 год. за місцем постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 , без присутності матері ОСОБА_8 ; після досягнення дитиною 3-річного віку - побачення щотижня з 17.00 п`ятниці по 17.00 неділі (з ночівлями), за місцем постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 без присутності матері ОСОБА_8 ;у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком за місцем постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 ..

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони із 16 липня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично шлюбні відносини сторін припинились у травні 2018 року, тому вони почали проживати окремо. Син ОСОБА_9 залишився проживати з матір`ю ОСОБА_6 та її батьками. Сторони не можуть досягти згоди щодо участі батька у вихованні дитини, особистому спілкуванні. Зазначив, що неодноразово мали місце ситуації, коли позивач приїжджав до будинку, де проживає відповідачка із дитиною, однак її батьками та нею самою створювались сварки та конфлікти, не впускали його до будинку та відмовляли у спілкуванні з його неповнолітньою дитиною. Подарунки та речі, які ОСОБА_1 привозив для дитини, не приймались, це все відбувалося на очах у неповнолітнього сина, який лякався та починав плакати. Допускати виникнення таких ситуацій є неприпустимим, оскільки такі непорозуміння вкрай негативно впливають на психічний та емоційний стан дитини і повинні вирішуватися за її відсутності. Доказом чинення перешкод у зустрічах та спілкуванні позивача з сином є електронні докази на яких зафіксовано проведення таких побачень, звернення позивача із заявами до Тернопільського районного відділення поліції. На даний час, відповідач ОСОБА_6 заблокувала вхідні дзвінки від позивача, через що він не має змоги зателефонувати і поспілкуватись із своїм сином. Вирішити дане питання шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину позивачу не вдалося. 22 жовтня 2018 року позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації щодо встановлення графіку зустрічей із сином, який було встановлено та який він вважає таким, що не відповідає якнайкращим інтересам дитини. Позивач вказує, що він має із відповідачем рівні права щодо дитини, однак ОСОБА_6 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_3 подали відзив на позов відповідно до якого заперечили факт чинення позивачу перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні із сином. Зазначили, що фактичні шлюбні відносини із позивачем припинилися в травні 2018 року, однак на протязі всього літа та осені 2018 року ОСОБА_1 міг бачитися з сином в будь-який час, коли йому це було зручно. При цьому, жодних перешкод йому зі сторони відповідача не чинилось, про що свідчать фотографії позивача з сином, які викладені в соціальних мережах. Не зважаючи на це, позивач не завжди поводився під час таких зустрічей адекватно. Так, позивач, в присутності сина, неодноразово ображав ОСОБА_6 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, однак і після такої його поведінки жодних перешкод в спілкуванні з сином ОСОБА_1 не чинилося. Зазначили, що під час зустрічі позивача 08 листопада 2018 року із своїм неповнолітнім сином, він неодноразово ображав ОСОБА_6 нецензурними словами, а також у них виник конфлікт під час якого позивач пошкодив мобільний телефон відповідача. Щодо запропонованого позивачем графіку участі у спілкуванні та вихованні, вважають, що він не враховує інтереси дитини, оскільки син спить щодня в один і той же час, приблизно з 14:30 год до 17:00 год. Крім того, починаючи з 20:30 год. дитина готується до сну, а тому забезпечити виконання графіку вказаного в позовній заяві є не можливим. Крім того, після досягненням сином 3 років вони планують відвідувати дитячий садок, графік роботи якого із 08:00 год. до 18:00 год., що також робить нереальним виконання графіку побачень із дитиною, якого вимагає позивач.

Позивач ОСОБА_10 подав суду відповідь на відзив, у якій вказує на те, що долучені відповідачем копії фотографій, а також витяги із переписок з мобільного пристрою, не можуть свідчити про їх належність та допустимість на підтвердження викладених у відзиві обставин, оскільки із копій фотографій не можливо встановити дату їх вчинення, ким та де вони були розміщеними; витяги із переписок з мобільного пристрою не мають відношення до права батька брати участь у вихованні дитини, на них відсутні дати їх здійснення. Зазначає, що відповідач, при намаганнях позивача побачитись із сином та провести із ним час, сама створює конфлікти, провокує скандали, разом із своїми батьками шляхом відповідних розмов налаштовують сина проти батька. На підтвердження обставин щодо нереальності та неможливості виконання графіку побачень, вказаного у позовній заяві, відповідачем не додано доказів, які б підтверджували обставини неможливості побачення батька з дитиною у зазначені в позовній заяві дні та години.

15 січня 2019 року представником відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 надано суду заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 у яких вказано, що всі припущення позивача щодо неналежності таких доказів є надуманими. У відповіді на відзив стверджується, що особисто відповідач, при намаганнях позивача побачитись із сином та провести із ним час, сама створює конфлікти, провокує скандали, разом із своїми батьками шляхом «відповідних» розмов налаштовують сина позивача проти останнього. Однак, на підтвердження вказаного позивачем не надано доказу, який би підтверджував створення відповідачем конфліктів, провокацію скандалів, проведення розмов щодо налаштування сина проти позивача.

Позивач ОСОБА_10 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Також зазначив, що після встановлення службою у справах дітей Тернопільської облдержадміністрації графіку побачень із його неповнолітнім сином, він не виконується відповідачем, що підтверджено відеодоказами. Крім цього, вважає, що зазначений графік суперечить якнайкращим інтересам дитини та порушує його права як батька у спілкуванні із неповнолітнім сином, участі у його житті, оскільки графік таких побачень встановлений зазначеною службою обмежує права дитина на спілкування із батьком.

Відповідач ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають, що позов не підлягає до задоволення з наведених у відзиві підстав. Вважають, що при винесенні рішення слід врахувати інтереси дитини, а також те, що побачення позивача із сином мають відбуватись у присутності матері та згідно графіку складеного працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей. Крім цього, вважають, що запропонований графік побачень службою у справах дітей позивача із сином буде відповідати інтересам дитини. Відповідач зазначила, що на даний час малолітній ОСОБА_9 відвідує дошкільний заклад, а тому потрібно врахувати й час перебування дитини у ньому.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала запропонований графік побачення батька з сином ОСОБА_11 , який було викладено у висновку органу опіки та піклування. Також зазначила, що вказаний графік було встановлено на час недосягнення неповнолітнім ОСОБА_11 трьохрічного віку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

16 липня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 16.07.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції).

У даному шлюбі народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане повторно 22.10.2018 р. Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області), який проживає разом із матір`ю ОСОБА_6 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається із інформації, викладеній у листі Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації №468/01-32/6 від 26.11.2018 року, адресованого ОСОБА_1 , службою у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації розглянуто звернення позивача щодо проведення профілактичної роботи з колишньою дружиною.

Як вбачається з інформації викладених у листах Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області №7671/115/15 від 16.11.2018 року, №8910/115/01/03 від 24.12.2018 року, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з приводу вчинення конфліктів із ОСОБА_6 , яка не дозволяє бачитись йому із спільною дитиною.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.02.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Як вбачається із рапортів працівників поліції Тернопільського районного ВП ГУНП в Тернопільській області, 26.05.2019 року, 12.05.2019 року, 08.11.2018 року, 04.11.2018 року, 31.08.2019 року, 07.09.2019 року, 15.09.2019 року, 21.09.2019 року надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що колишня дружина ОСОБА_12 не дозволяє йому бачитись із своїм неповнолітнім сином та чинить йому перешкоди у проведенні таких побачень.

Згідно висновку Тернопільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначення способу участі батька у вихованні дитини №01-477/01-10 від 13 березня 2019 року, захищаючи права та інтереси дитини, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 28 лютого 2019 року №5, Тернопільська районна державна адміністрація вважає за доцільне встановити ОСОБА_1 побачення з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожну 1, 3 суботу та 2, 4 неділю місяця із 10:00 год. до 14:00 год. у присутності матері.

Допитаний в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що були очевидцями конфліктів під час проведення побачень позивача із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_11 , які вчиняла відповідач, перешкоджала позивачу у проведенні часу із своїм неповнолітнім сином. Також, підтвердили суду ту обставину, що неодноразово, зокрема 03.03.2019 року, 30.04.2019 року, 12.05.2019 року, 26.05.2019 року коли позивач приїзджав до свого неповнолітнього сина з метою проведення побачень, заздалегідь попереджуючи про це відповідача, такі спілкування не відбулись, через не бажання відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 заперечили вчинення перешкод позивачу з боку відповідача у спілкуванні із своїм неповнолітнім сином. Зазначили, що при проведенні таких спілкувань між батьками вчиняються конфлікти, які провокує позивач, під час яких батьки починають з`ясовувати свої стосунки в присутності їх неповнолітнього сина, що негативно впливає на його психіку.

Як вбачається із оглянутих в судовому засіданні електронних доказів, а саме відеозаписів проведених побачень позивача із своїм неповнолітнім сином, суд зазначає, що такі спілкування проходять при частих суперечках батьків та з`ясуванні між ними стосунків, образ, що негативно впливає на неповнолітню дитину. Крім цього, суд зазначає, що батьки не можуть досягнути згоди щодо проведення таких побачень, у відсутності матері, їх місця проведення. Також, суд зазначає про факти відмови відповідача у проведенні побачень із дитиною під час приїзду батька, а саме : 03.03.2019 року, 20.07.2019 року, 28.07.2019 року, 07.09.2019 року, 21.09.2019 року. Крім цього, суд констатує, що із вказаних зустрічей позивача із своїм неповнолітнім сином вбачається контакт батька із сином, прихильність його та відсутність у неповнолітнього ОСОБА_19 страху проводити час із батьком, у відсутності матері.

Згідно з ч.ч. 2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди.

Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифіковану Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Суд проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази сторонами, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. При цьому, суд приходить до переконання, що із боку відповідача чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_11 , що підтверджено наведеними та оціненими доказами, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , неодноразовими зверненнями позивача з цього приводу до органів Національної поліції, відеофіксацією подій присутності батька за місцем проживання матері та його малолітньої дитини, не бажання матері у проведенні таких зустрічей, а тому суд вважає, що слід зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та проведення побачень із малолітньою дитиною ОСОБА_7 . При цьому, суд констатує, що побачення позивача із своїм неповнолітнім сином у присутності матері проходять із частим з`ясуванням стосунків між батьками, образ, суперечок між ними, відсутності визначеного місця таких побачень, що негативно впливає на психіку неповнолітнього ОСОБА_19 . Тому, суд вважає за доцільне зобов`язати компетентний орган, а саме службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області вжити дієвих заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на формування його особистості, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини. Також, визначаючи графік участі позивача у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином, суд частково враховує висновок служби у справах дітей Тернопільської державної адміністрації, пояснення матері та батька дитини, бажання батька більше часу провадити із своїм малолітнім сином, враховує якнайкращі інтереси та права дитини, та приходить до висновку, що побачення дитини із батьком слід проводити в такі дні: щосуботи з 10.00 год. до 17.00 год., щонеділі з 10.00 год. до 17.00 год. Такі побачення та спілкування з дитиною суд вважає за доцільне проводити у перший місяць, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_2 , в подальшому самостійно без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька. При цьому, суд вважає, що зазначений графік спілкування позивачем із дитиною буде найкраще враховувати інтереси самої дитини, її життя, зайнятість у процесі здобуття нею дошкільної освіти, дозвіллі та відпочинку. Також, при частковому врахуванні висновку комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації, суд бере до уваги пояснення представника зазначеного органу у судовому засіданні, який вказав, що графік побачень неповнолітньої дитини із своїм батьком у обов`язковій присутності матері надавався суду лише у зв`язку із недосягненням дитиною трьохрічного віку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. 141, 153 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Тернопільського районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення графіку участі у спілкуванні та вихованні дитини задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_20 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та проведення побачень із малолітньою дитиною ОСОБА_7 .

Встановити ОСОБА_1 графік участі у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке проводити в такі дні:

-щосуботи з 10.00 год. до 17.00 год.

-щонеділі з 10.00 год. до 17.00 год.

Побачення та спілкування з дитиною проводити у перший місяць, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_2 , в подальшому самостійно без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька.

В решті позовних вимог відмовити.

Зобов`язати службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області вжити дієвих заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на формування його особистості, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини.

Стягнути із ОСОБА_5 у користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлене 01 листопада 2019 року

Головуючий суддяВ. В. Ромазан