Постанова

Іменем України

08 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 127/16919/19

провадження № 61-17743св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Дернової В. В.,

від 20 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б., від 29 серпня 2019 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання про встановлення факту участі у бойових діях.

В обґрунтування заяви зазначав, що під час навчання у Ростовській спеціальній середній школі підготовки начскладу МВС СРСР згідно рішень Уряду СРСР неодноразово залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності і правопорядку на територіях республік Закавказзя та Середньої Азії. Зокрема у період з

02 грудня 1988 року по 26 лютого 1989 року в місті Кафан, Вірменської РСР та у період із 17 червня 1989 року по 21 липня 1989 року в місті Янгіюль Узбекської РСР.

Просив суд встановити факт його участі у бойових діях у період з 02 грудня 1988 року по 26 лютого 1989 року у місті Кафан, Вірменської РСР та з 17 червня 1989 року по 21 липня 1989 року в місті Янгіюль, Узбекської РСР.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, про встановлення факту, що має юридичне значення (факту участі у бойових діях).

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанціївиходив із того, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити до відповідного адміністративного суду рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни у разі відмови у визнанні його учасником бойових дій.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року - без змін.

Приймаючи вказану постанову, апеляційний суд врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в цивільній справі № 233/2929/17, та вважав, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня

2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у цивільній справі № 127/16919/19.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цивільної справи № 127/16919/19 із місцевого суду.

У жовтні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Заявник вважав, що судами попередніх інстанцій не враховано, що узагальнення Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, на яке посилався суд першої інстанції як на підставу для відмови у відкритті провадження, не є нормативно-правовим актом, а містить виключно рекомендаційний характер, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, порушив вимоги пункту 3 частини першої

статті 260 ЦПК України щодо належного мотивування судового рішення.

Вважає, що судами попередніх інстанцій не було належним чином мотивовано, чому дана справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Суд першої інстанції не визначив мету встановлення факту, за яким він звернувся до суду, оскільки саме від даної обставини залежить висновок чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він за собою правові наслідки.

Підставою для його звернення до суду став лист заступника начальника

ГУ МВС України у Вінницькій області № 2/Б-55 Остапчука В. М. та Витяг із Протоколу № 13 Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни та бойових дій Управління МВС України у Вінницькій області, згідно яких Вірменська та Узбекська РСР відсутні у переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР і періодів бойових дій на їх території.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження для встановлення факту його участі у бойових діях у період

з 02 грудня 1988 року по 26 лютого 1989 року у місті Кафан, Вірменської РСР та з 17 червня 1989 року по 21 липня 1989 року в місті Янгіюль, Узбекської РСР, де, за його твердженням, виконував спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності і правопорядку.

Встановлення даного факту йому необхідно для звернення до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, отримання статусу учасника бойових дій та в подальшому відповідних соціальних виплат встановлених чинним законодавством України для цієї категорії громадян.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог статті 318 ЦПК України, вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі у бойових діях необхідне йому для отримання статусу учасника бойових дій та у подальшому отримання відповідних соціальних виплат встановлених чинним законодавством України для цієї категорії громадян.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Порядок визнання осіб учасниками бойових дій відповідними Комісіями Міністерства оборони України на підставі Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків

з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976.

Пунктом 12 зазначеного Положення визначено перелік документів, необхідних для визнання особи учасником бойових дій.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії, це документи: - рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Саме на Комісії покладено повноваження по встановленню особі статусу учасника бойових дій на підставі документів, поданих заявником, з урахуванням показань свідків (пункти 18-20 вказаного Положення).

Таким чином, питання надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 повинно вирішуватися відповідною комісією.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За правилами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Встановивши, що чинним законодавством передбачено позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій, а розгляд заяви ОСОБА_1 судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Такий висновок узгоджується з висновком про застосування норм права Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 03 липня

2019 року у цивільній справі № 233/2929/17, який вірно враховано апеляційним судом під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не визначив мету встановлення факту, за яким він звернувся до суду, підлягають відхиленню, оскільки ОСОБА_1 має право реалізувати свої права у спосіб, що визначений законом - шляхом звернення до відповідної комісії, а у разі незгоди з її рішеннями оскаржити їх до відповідного адміністративного суду.

Посилання ОСОБА_1 на лист заступника начальника ГУ МВС України у Вінницькій області № 2/Б-55 від 30 жовтня 2009 року Остапчука В. М. та Витяг із Протоколу № 13 Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни та бойових дій Управління МВС України у Вінницькій області

від 19 грудня 2007 року, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не є оскарженням рішень, дій чи бездіяльності відповідної комісії.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, як таких, що ухвалені без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

За змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта