Номер провадження: 22-ц/813/3732/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади,

встановив:

26.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ГУНП в Одеській області, ГУ ДКСУ в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, у якому просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що позивач за фактом скоєного злочину: ОСОБА_3 , будучи допитаним в якості свідка в матеріалах досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР №0000581 від 14.11.2014 (якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначене законом; роз`яснено зміст ст.18 КПК України про свободу самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів чи членів сім`ї; у відповідності до ст.67 попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України (завідомо неправдиве показання), про що в протоколі допиту свідка, мається підпис ОСОБА_3 ), надав лжесвідчення про те, що ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння почав кидатися у бійку до нього та його товариша ОСОБА_4 , він та його товариш ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не наносили. Позивач є старшим офіцером міліції, поведінка в побуті, яка описана ОСОБА_4 в протоколі допиту, для нього є не сумісною з поняттям офіцера та правозахисника. Особи по справі встановлені, факт скоєного кримінального правопорушення доведено та підтверджено документально, показаннями свідків, але особі про підозру не повідомлено. Рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі № 520/9306/17-ц задоволено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0007326. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/11859/17-ц задоволено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР №0007326. 26.01.2018 ухвалою слідчого судді Київського районного суду місті Одеси по справі № 520/5873/18 визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР №0007326 із зобов`язанням вчинити певні дії. Жодної процесуальної дії по кримінальному провадженню як не проводилось, так і не проведено, позивача навіть не допитано у кримінальному провадженні та не видано копії витягу з ЄРДР, тобто строк досудового розслідування складає 33 місяця, рішення по справі не прийнято, права від скоєного кримінального правопорушення не захищені та не поновлені, особи, які скоїли кримінальне правопорушення, до відповідальності не притягнути, що ніяк не узгоджується з нормою права, встановленою ст.2 КПК України, згідно з якою завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування; ст.28 КПК України про проведення досудового розслідування в розумні строки. Ціна позову складає 50000,00 грн. та ґрунтується на тривалості бездіяльності посадових осіб СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, якою позивачу та його родині завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, нервових стресах, які вони переносять у зв`язку із незахищеністю та непоновленням прав, від скоєного кримінального правопорушення у відношенні родини, порушенням життєво важливих сімейних зв`язків - неможливістю жити повною родиною, не притягненням до відповідальності осіб, які скоїли кримінальне правопорушення. А також у зв`язку з тривалою участю у судових засіданнях, на що витрачено особистий час, призначений для роботи, виховання дитини та відпочинку.

РішеннямКиївського районного суду м.Одеси від 06.12.2018 року позов ОСОБА_2 до ГУНП в Одеській області, ГУ ДКСУ в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Державної казначейської служби України Чумакова Я.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скувати рішення Київського районного суду від 06.12.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала.

В судове засідання, призначене на 23 жовтня 2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про скоєне у відношенні нього кримінальне правопорушення до Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, відомості про яке внесено до ЄРДР №0000581 від 14.11.2014 року. 21.01.2018 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області задоволено. Визнано бездіяльність слідчого Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та зобов`язано слідчого, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0007326 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_2 від 19.01.2018 року, реєстраційний номер У-135.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржувалась бездіяльність посадових осіб, і ця бездіяльність посадових осіб рішенням доданим до позову фактично визнавалась незаконною. Досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні триває.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Колегія суддів зазначає, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням, а державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала; щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Чумакової Яни Віталіївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький