Справа № 548/1079/19
Провадження № 2/548/472/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання - Вовк М.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до органу опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністрації, за участю третьої особи служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області про скасування усиновлення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до органу опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністрації, за участю третьої особи служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області про скасування усиновлення.

В обґрунтування позову вказали, що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були оголошені усиновлювачами малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним рішенням суду прізвище та по батькові малолітньої дитини було змінено, а самих позивачів було зазначено як її батька та матір.

Із самого початку проживання та навчання усиновленої у родині Позивачів стало зрозуміло, що це дуже складна дитина.

Спочатку Позивачі сподівалася на педагогічну запущеність дитини, а тому почали приділяти дуже багато уваги до її виховання: намагалися роз`яснювати їй основні елементарні правила поведінки, огортали любов`ю, прививали дитині любов і повагу до ближніх, проводили з усиновленою дуже багато часу. Однак, всі їх намагання зводилися нанівець, дитина не сприймала їх як батьків, як старших за віком людей, не проявляла і не проявляє до них хоча б елементарної поваги. З кожним днем поведінка дитини значно погіршувалася, вона почала на зауваження не реагувати, не проявляла людської поваги до батьків, та взагалі перестала їх слухатись.

Поведінка усиновленої як в колі сім`ї такі у навчальному закладі (школі) стала погіршуватися, в наслідок психотравмуючих подій, перенесених в дитинстві.

І в наслідок чого остання перестала сприймати позивачів, як своїх батьків.

Результати звернення до психологів для корекції поведінки не дали жодних позитивних результатів.

Психологічна напруга в родині зросла, і як наслідок з січня 2019 року позивач ОСОБА_1 потрапив під нагляд психіатра, знаходився в ПОКПП у відділенні неврозів з 12.02.2019 року по 01.03.2019 року з діагнозом F48.

Після того, як Позивач ОСОБА_1 потрапив до лікарні, а усиновлену Розпорядженням №16 від 05.02.2019 року було передано в сім`ю патронажного вихователя ОСОБА_5 , де остання перебувала до 07 серпня 2019 року .

В подальшому позивачі звернулися до орган опіки та піклування в особі Служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації з спільною заявою про скасування усиновлення малолітньої дитини, оскільки між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків.

Вказана заява розглядалася на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 14.03.2019 року та 16.04. 2019 року, на якому було прийняте рішення №6/6, п.1 вказаним було затверджено висновок про доцільність скасування малолітньої ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник адвокат Павелко Р.С. не з`явилися, але представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позові підтримують та прохають його задовольнити з підстав наведених у ньому.

В судове засіданні представник відповідача органу опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністраціїАбрамов С.Г. не з`явився, але в підготовчому судовому засіданні подав до суду заяву про розгляд справи у їх відстуність, зазначивши, що не заперечують проти задоволення позову та прохали скасувати усиновлення.

В судове засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області Сенчук А.А. не з`явилася, але в підготовчому судовому засіданні подала до суду заяву про розгляд справи у їх відстуність, зазначивши, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно ст. 240 СК України, право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були оголошені усиновлювачами малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним рішенням суду прізвище та по батькові малолітньої дитини було змінено, а самих позивачів було зазначено як її батька та матір.

Із самого початку проживання та навчання усиновленої у родині Позивачів стало зрозуміло, що це дуже складна дитина.

Як вбачається із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Нормами ст. 232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Відповідно до частин першої-четвертої, шостої, сьомої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які. принижують людську гідність дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 цієї статті, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 травня 2010 року у справі «Курочкін проти України»).

Словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції вимагає передусім, щоб відповідний захід був певним чином передбачений національним законодавством; він також стосується якості відповідного закону і вимагає його відповідності принципу верховенства права та допустимості відповідній особі, яка, зокрема, має бути здатною передбачити його наслідки для себе.

Для того, щоб визначити, чи були оскаржувані заходи «необхідними в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги всю справу загалом, має оцінити, чи були мотиви, наведені на виправдання таких заходів, належними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції. Органи влади користуються широкою свободою розсуду в оцінюванні необхідності передання дитини під опіку, суд повинен все-таки переконатися, що в конкретному випадку існують обставини, які виправдовують відібрання дитини від батьків, а держава-відповідач має довести, що перед здійсненням пропонованого заходу було проведено ретельний аналіз можливих наслідків такого заходу для батьків і дитини, а також можливих альтернатив переданню дитини під державну опіку (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Курочкін проти України»).

Також суду слід взяти до уваги і вимоги п.3 ч.1 ст.238 СК України, відповідно до норм якої усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Із аналізу наведених вище норм як міжнародного так і чинного законодавства України вбачається, що останнє в першу чергу захищає права та інтереси дитини, в тому числі і право дитини на проживання в сім`ї, її матеріальне та духовне забезпечення.

Усиновлення дитини породжує за собою відповідні наслідки у вигляді взаємних прав та обов`язків, які виникають між усиновлювачем та усиновленим. Держава може втручатися у вказані відносини, лише в рамках та межах визначених законом та тільки з метою захисту прав в першу чергу дитини.

Одним із способів захисту таких прав як нормами міжнародного права так і чинного законодавства визначені випадки скасування усиновлення.

Таке втручання в сімейні відносини може бути лише у чітко визначених законом випадках та за наявності достатніх доказів.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27 листопада 2008 року, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Пунктом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, визначено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності з п. 13 вказаної вище постанови, усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття, крім випадків, передбачених ч. 2, 3 ст. 238 СК України.

Вказаною постановою також визначено, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан.

В правовій позицію висловленій Верховним Судом у своїй постанові від «18» липня 2018 року по справі №523/19116/15-ц, де Верховний Суд скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що однією з правових підстав позову позивач зазначила те, що між нею та усиновленою дитиною склалися, незалежно від її волі, відносини, які роблять неможливим їхнє спільне проживання, виконання нею батьківських обов`язків. Наведені обставини передбачені пунктом 3 частини першої статті 238 СК України як підстава для скасування усиновлення. Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наявність вказаних обставин і застосував до спірних правовідносин вказану правову норму.

За змістом пункту 3 частини першої статті 238 СК України наявність між усиновлювачем та усиновленим стосунків, які роблять неможливим їхнє спільне проживання та виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, за умови, коли це сталося незалежно від волі усиновлювача і такі обставини беззаперечно встановлені судом, усиновлення має бути скасоване, оскільки за таких обставин примусове по суті збереження сім`ї може суттєво зашкодити не тільки інтересам усиновлювача та іншої її дитини, а й правам та інтересам дитини, щодо якої вирішується спір. Натомість скасування усиновлення за обставин, що склалися, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Тому сам по собі той факт, що судом не заслухано думку дитини в судовому засіданні, не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 308 ЦПК України 2004 року).

У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, вона передається на опікування органові опіки та піклування (частина третя статті 239 СК України).

Відповідно до статті 4 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ГУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон № 2342-ІУ) заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Згідно зі статтею 11 Закону № 2342-ІУ органами опіки та піклування- є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У разі встановлення факту відсутності батьківського піклування щодо дитини орган опіки та піклування зобов`язаний протягом одного дня забезпечити тимчасове влаштування такої дитини до вирішення питання про форму влаштування дитини. Тимчасове влаштування дитини в разі відсутності батьківського піклування здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 29 Закону № 2342-ІУ).

Згідно з пунктом 18 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905 (далі - Порядок № 905), діти поновлюються на місцевому, регіональному та централізованому обліку в разі, зокрема скасування усиновлення.

Пунктом 19 Порядку № 905 передбачено, що у разі скасування усиновлення служба у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини з`ясовує, де дитина перебувала на місцевому обліку, та інформує відповідну службу у справах дітей про необхідність поновлення дитини на місцевому обліку. Служба у справах дітей за місцем перебування дитини на місцевому обліку протягом п`яти робочих днів вносить відомості про дитину до Книги обліку дітей, які можуть бути усиновлені, з приміткою «Дитина поновлена на обліку», складає обліково- статистичну картку - соціальний паспорт дитини в Єдиному банку даних.

Таким чином необхідно передати неповнолітню до органу опіки та піклування, саме Хорольської районної державної адміністрації, які в свою чергу повинні передати в подальшому неповнолітню під опіку до відповідних органів у порядку визначеному чинним законодавством.

За змістом вищенаведених правових норм такий обов`язок відповідний орган опіки та піклування повинен виконувати незалежно він наявності чи відсутності судового рішення з цього приводу.

Відповідно до статті 241 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Відтак, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до органу опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністрації, за участю третьої особи служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області про скасування усиновленняпідлягає задоволенню.

Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що визнання позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України " Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 258,259, 263, 264, 265, 273, 354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до органу опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністрації, за участю третьої особи служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області про скасування усиновлення,- задовольнити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2 від 06.04.2011 року, складений виконавчим комітетом Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за рішенням Київського районного суду м. Полтави від «30» листопада 2017 року у справі №552/6852/17.

Зобов`язати Хорольський районний відділ актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, , (37800, Полтавська обл., Хорольський район, місто Хорол, вулиця Незалежності, будинок 21 А) внести зміни до актового запису про народження №2 від 06.04.2011 року, вчинений виконавчим комітетом Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, шляхом зміни прізвища усиновленій з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », по-батькові з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », місця народження з «м. Хорол, Полтавської області» на «с. Новачиха, Хорольського району, Полтавської області »; батьком зазначити - ОСОБА_10 , матір`ю зазначити - ОСОБА_11 .

Передати неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до органу опіки та піклування Хорольської районної державної адміністрації для подальшої передачі під опіку, у порядку визначеному чинним законодавством, допустивши негайне виконання рішення в цій частині.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 21.05.2019 року за квитанцією № 0.0..1 в сумі 2 305,20 грн., тобто в розмірі 1 152, 60 грн.

Рішення суду про скасування усиновлення після набрання ним законної сили надіслати до Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та внесення змін в актовому записі про народження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Повний текст рішення суду складено 07.11.2019 року.

Учасники справи:

ПОЗИВАЧ 1: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ПОЗИВАЧ 2: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 ,

місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ПРЕДСТАВНИК : адвокат - Павелко Руслан Сергійович, місце знаходження: АДРЕСА_3.

ВІДПОВІДАЧ: орган опіки та піклування в особі комісії з питань прав захисту дітей Хорольської районної державної адміністрації, , адреса 37800, місто Хорол вулиця 1 Травня буд.4.

ТРЕТЯ ОСОБА: Служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації, , адреса 37800, місто Хорол вулиця 1 Травня буд.4.

Суддя: О.В. Коновод