Справа № 638/5973/17
Провадження № 2/638/443/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І.О.,

за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І.,Мунтяну І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В:

14.04.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.09.2013 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. До офіційного одруження з грудня 2010 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя під час фактичних шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. 19.06.2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між сторонам и було розірвано. З того ж часу, відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, ніяким чином не допомагає їй морально та матеріально у вихованні сина, не бере ніякої участі у житті сина , має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини. За життя у шлюбі, після розірвання шлюбу відповідач постійно приходив з наміром посваритися з нею, застосувати до неї фізичне насильство , внаслідок чого вона неодноразово отримувала тілесні ушкодження, морально страждає, відчуває психологічну напругу, страх та стан стресу. Від такої обстановки також страждає дитина, яка ставала свідком сварок, що негативно впливає на його розвиток, у зв`язку з чим, дитина на теперішній час відвідує логопеда у Дитячому Центрі Гармонійного розвитку дитини М. Монтессорі. Відповідач заперечує проти виїзду дитини з матерю за кордон, як до родичів, так і з метою оздоровлення дитини, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування. Все вищевказане є причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 22.05.2017 року відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених в їх обґрунтування.

В послідуючому в судове засідання не з`явилась, її інтереси в суді представляє адвокат Хижняк О.С., на підставі нотаріально посвідченої довіреністі.

Уповноважений представник позивача - адвокат Хижняк О.С., в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 знаходиться під вартою у державній установі «Харківська установа виконання покарань №27», був повідомлений належним чином повідомлений про провадження у справі. Подав письмову заяву, в якій просить суд відхилити вказану позовну заяву з підстав того, що на теперішній час, знаходячись у державній установі «Харківська установа виконання покарань №27», не має змоги приділяти належної уваги сину, але з часу розлучення з позивачем у справі він піклувався та приділяв належну увагу сину, забирав його з дитсадка.

Уповноважений представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, в яких служба підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без участі представника. До заяви додано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 з 27.09.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 До офіційного одруження сторони з грудня 2010 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя під час фактичних шлюбних відносин народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 06.07.2013р., копію якого долучено до матеріалів справи, записаний ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

З того ж часу відповідач жодного разу не провідав сина та не виявляє бажання спілкуватися з ним, не приймає участі у його вихованні, фізичному та духовному розвитку, не надає матеріальної допомоги на його утримання, в внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів, копія розрахунку заборгованості по сплаті аліментів долучена до матеріалів справи.

Згідно даних висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 30.11.2018 року №741 про доцільність позбавлення батьківських прав, малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 . Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 15 ХМР», якій відвідує ОСОБА_3 з 08.06.2015р., дитиною опікується матір, ОСОБА_1 Батько дитини, ОСОБА_2 , цікавився дитиною до ІНФОРМАЦІЯ_3 ., але з цього часу у закладі не з`являвся. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Дитячого центру гармонійного розвитку дитини М. Монтессори , де ОСОБА_3 відвідує заняття з жовтня 2015р., мати дитини щомісяця сплачує за перебування сина у закладі. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №2»", де ОСОБА_3 перебуває на обліку, при зверненні до поліклініки та під час оглядів дитини лікарем вдома хлопчик знаходиться у супроводі матері та бабусі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.06.2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття. Згідно даних розрахунку заборгованості по алміментам, станом на 01.10.2017 року заборгованість складає 16 800,00 грн. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. З`ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим, оскільки він знаходиться в державній установі «Харківська установа виконання покарань №27». Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідач самоусунувся від виконання обов`язків по вихованню сина, не піклувався та не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, жодного разу, починаючи з часу розірвання шлюбу, не намагався зустрітися з сином.

Згідно з п.п. 1 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Також, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вимогами ст. 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю.

Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, винятково в інтересах дитини, доцільно й не суперечить вимогам сімейного законодавства України.

Суд доходить висновку, що матеріали справи містять докази свідомого невиконання батьківських обов`язків відповідачем.

Суд, виходячи з положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблею організації об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до якої дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, тобто відсутності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки діти повинні, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення, однак наявність доказів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що представлені позивачем, свідчать про те, щор наявні законні підстави для задоволення вимог позивача.

На підставі Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 - III, постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 19, 141, 148, 157 - 161 СК України, керуючись ст.. ст.. 4, 5, 12, 13 , 76-81, 259,263, 264, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня його отримання.

Суддя: І.О.Грищенко