Справа № 131/192/19
Провадження № 22-ц/801/2315/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуСправа № 131/192/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 131/192/19 за позовом ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О.Ю.,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Іллінецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина. На початку 2011 року позивач дізналася про те, що 12 липня 2001 року мати склала заповіт, яким все майно, де б воно не знаходилося та все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 майнові та земельні сертифікати в КСП Чапаєва с. Якубівка заповіла їй - своїй дочці ОСОБА_1 . За життя мати подарувала їй житловий будинок в с. Слобідка Іллінецького району, відповідно до договору дарування житлового будинку від 13 квітня 2007 року.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області у справі №2-822/11 від 25 жовтня 2011 року було визнано за нею право власності на майно померлої матері за законом. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року таке рішення суду першої інстанції скасовано з підстав, що обраний спосіб захисту права - визнання права власності на спадкове майно за законом був помилковим, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач як спадкоємець за заповітом пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин з підстав необізнаності про існування заповіту, та у зв`язку із скасуванням права власності на майно судом.

З цих підстав просила визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини та обставини справи, позивач не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції не взяв до уваги її доводи щодо того, що шестимісячний строк для прийняття спадщини вона пропустила через необізнаність про наявність заповіту, в матеріалах справи відсутні докази, що Іллінецька міська рада Вінницької області вчинила усі необхідні дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини та не здійснила її виклик як спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-496цс17, від 23.08.2019 у справі № 6-1320цс17 постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 694/1179/17, від 10.01.2019 у справі № 263/1221/17.

У зв`язку з помилковим застосуванням адвокатом Пилипенко Г.О . , правових норм під час звернення до суду у 2011 році, Іллінецьким районним судом Вінницької області помилково визнано за ОСОБА_1 право на майно за законом, проте таке рішення було скасовано в апеляційному порядку і позивач погодилася з такою позицією і не оскаржувала його в касаційному порядку.

Крім того - відповідач Іллінецька міська рада визнала позов, проте суд першої інстанції безпідставно не прийняв визнання позову відповідачем.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечила проти апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 надійшла заява за вх. №ЕП 2415 від 11.11.2019 про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, вимоги викладені у ній підтримала.

Від міського голови Іллінецької міської ради Ящук В. надійшла заява за вх. № ЕП від 11.11.19 про розгляд справи у відсутність представника міської ради.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Фастів Київської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до заповіту від 12 липня 2001 року, посвідченого секретарем виконкому Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №118, ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було з чого б воно не складалося і взагалі все, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі жилий будинок, що знаходить в АДРЕСА_1 , майнові та земельні сертифікати в КСП «Чапаєва» с. Якубівка заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 червня 2011 року у справі №2-о-42/11, яке набуло законної сили 29 червня 2011 року, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Фастів Київської області у віці 81 рік є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 8).

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення з метою оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що мати все своє майно заповіла їй, склавши заповіт 12 липня 2001 року, проте свої спадкові права в нотаріальній конторі заявник оформити не може, оскільки ім`я матері в свідоцтві про її народження вказане « ОСОБА_5 », а в свідоцтві про смерть матері і правовстановлюючих документах - « ОСОБА_3 ».

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року у справі № 2-822/11 за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом на майно, належне ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-12).

Як видно з цього рішення суду, підставою звернення ОСОБА_1 з позовом було те, що на її ім`я ОСОБА_3 склала заповіт від 12 липня 2001 року, у строк встановлений ст. 1270 ЦК України спадкоємець не звернулася із заявою про прийняття спадщини, проте відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, фактично вступивши в управління майном, оскільки згідно з довідкою №238 від 06 жовтня 2010 року на день смерті проживала та була зареєстрована разом із спадкодавицею в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_2 , скасовано рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що інші зібрані у справі докази спростовують обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, суд першої інстанції не встановив кола усіх спадкоємців та не залучив їх до участі у справі, вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 взагалі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що апеляційний суд у зазначеній постанові вказав на те, що вона має право отримати спадщину за заповітом, у розумінні положень ч.2 ст. 77 ЦПК України, не є обставинами, що підтверджують заявлені вимоги у цій справі.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від ІНФОРМАЦІЯ_2 №41 померла ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини проживала одна (а.с. 7).

Згідно з рішенням Вінницької обласної ради від 01 червня 2016 року відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» у Вінницькій області у Іллінецькому районі Іллінецька міська, Жаданівська, Жорницька, Красненьківська, Павлівська, Хрінівська Якубівські сільські ради рішеннями від 31 травня і 01 червня 2016 року об`єдналися у Іллінецьку міську територіальну громаду з адміністративним центром у місті Іллінці, включивши до її складу села Борисівка , Василівка, В`язовиця, Жадани, Жорнище, Кабатня, Красненьке, Лиса Гора, Лугова, Неменка, Павлівка, Пархомівка, Слобідка, Сорока, Уланівка, Хрінівка, Шевченкове , Якубівка та селище Червоне .

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За статтею 1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто та є вільним волевиявленням особи щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті.

За положеннями статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Проте за положеннями частин другої, третьої цієї статті за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 694/1179/17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Сама по собі необізнаність про наявність заповіту не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, але у будь-якому разі причини, за яких особа не була обізнана про наявність заповіту на її користь, підлягають встановленню з огляду на конкретні обставини справи та не можуть слугувати безумовною підставою для відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 759/4122/16-ц.

Так, згідно з ст. 63 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме .

Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з п. 188 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 N 20/5 , зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3.03.2004 р. за N 283/8882 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 209 Інструкції).

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України (в реакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом статей 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 є дочкою спадкодавиці ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги за законом.

Позивач не навела обставини, за яких вона не знала про факт настання смерті матері і відкриття у зв`язку з цим спадщини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом у порядку, передбаченому статтями 1269, 1270 ЦК України не зверталася.

Також позивачем не надано доказів, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена спадкова справа до майна спадкодавиці за заявами спадкоємців.

З огляду на це, за відсутності повідомлення про відкриття спадщини, у нотаріуса не було підстав для вчинення дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 188, 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 N 20/5 (в реакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Незважаючи на необізнаність про існування заповіту, ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини не вчинила жодних дій для прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги.

При цьому об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчинення нею таких дій, які би існували в період з 15 липня 2009 року по 15 січня 2010 року не вказала.

Матеріалами справи підтверджено, що всі наступні дії ОСОБА_1 щодо оформлення своїх спадкових прав були вчиненні вже у 2011 році.

Водночас, виявивши, за твердженням позивача, заповіт у 2011 році, остання не вчинила дій для прийняття спадщини за заповітом і лише в лютому 2019 року звернулася із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

А тому посилання позивача на те, що судом скасовано рішення суду про визнання за нею права власності за законом не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, правильно не прийняв визнання позову відповідачем, з підстав що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи та інтереси, зокрема, третьої особи ОСОБА_2 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав не доведення позивачем наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун