Справа № 191/4444/18
Провадження № 2/191/1277/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Твердохліб А.В.,

за участю секретаря: Яришевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

08.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, вимоги у якому уточнив 30.01.2019 року, обґрунтовуючи їх тим, що 18.10.2015 року, 26.10.2015 року, 28.01.2016 року, 14.03.2016 року ОСОБА_2 звертався до нього з проханням отримати в борг грошові кошти у сумі 300 (триста) доларів США, 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 2000 (дві тисячі) доларів США, 1000 (одна тисяча) доларів США, відповідно. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача, і на той час ОСОБА_1 мав таку суму грошей, останній на прохання ОСОБА_2 , за умови повернення зазначеної суми в обумовлені ними строки, уклали усні договори позики. На підтвердження передачі грошей за цими договорами відповідач власноруч написав розписки і отримав гроші. Всього позивач надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 3300 (три тисячі триста) доларів США та 50000 (п`ятдесят) тисяч гривень. До теперішнього часу ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав. 18 жовтня 2018 року за адресою проживання ОСОБА_2 , позивачем направлено рекомендованим поштовим відправленням вимогу про досудове врегулювання спору, яка була вручена дружині позичальника, але відповідач ніяких заходів з повернення коштів не вжив. Позивач вказав, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди у сумі 75000 грн. 00 коп., яка обумовлена душевними стражданнями, переживаннями, зниженим та нестійким настроєм, порушенням сну, неприємними сновидіннями, емоційною напругою, нервовістю, дратівливістю, побоюванням щодо майбутнього стану здоров`я, в зв`язку із психологічним станом. В зв`язку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 23, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у сумі 3300 доларів США, 50000 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 75000 грн. 00 коп., а також судові витрати у справі.

11.03.2019 року ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов, в якому останній зазначає про те, що вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими, тому просив відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що є знайомим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який в кінці 2015 року звернувся до нього з проханням знайти грошові кошти у сумі 50000 грн. З даного приводу ОСОБА_4 спілкувався із ОСОБА_1 , який надав у позику ОСОБА_2 50000 грн. 00 коп. та вказану суму не віддав.

Суд, заслухавши позивача та його представника, свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, у судовому засіданні оглянуто матеріали кримінального №0001314 від 03.08.2018 року, порушеного за ч. 2 ст. 190 КК України, яке на підставі постанови слідчого Синельниківського ВП ГУПН в Дніпропетровській області від 30 липня 2019 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, з яких встановлено наявність оригіналів розписок, складених ОСОБА_2 за його підписом про отримання в борг у ОСОБА_1 грошових коштів, а саме:

-18.10.2015 року в сумі 300 (триста) доларів США, із визначеним строком повернення через чотири місяці;

-26.10.2015 року в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., із визначеним строком повернення через п`ять місяців;

-28.01.2016 року в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, із визначеним строком повернення через вісім місяців;

-14.03.2016 року в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, із визначеним строком повернення до 25 березня 2016 року.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що частина позовних вимог заявлена щодо стягнення суми позики в іноземній валюті, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц, зроблено висновок про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача частини боргу у валюті, визначеній договором.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

З огляду на встановлені обставини у справі, а також на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вищевказаними договорами позики, відсутність належних доказів про спростування вказаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог в частині стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_2 , отриманих ним за розписками, які по своїй суті свідчать про укладення між сторонами договорів позики та не повернутих в обумовлені строки.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 75000 грн. 00 коп. слідує наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої неповерненням вчасно боргу позивачу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2192 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, ст. ст. 23, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 15 грудня 2000 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, грошові кошти у сумі 3300 (три тисячі триста) доларів США та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 15 грудня 2000 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, моральну шкоду у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 15 грудня 2000 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, судовий збір у сумі 2192 (одна тисяча сто дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту копії рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.11.2019 року.

Суддя:А. В. Твердохліб