ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/5714/13-ц

провадження № 22-ц/4809/23/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп»;

представник позивача адвокат Луньова А.Г.;

відповідач ОСОБА_1 ;

представник відповідача адвокат Федченко В.В. ;

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С.М., ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року, у складі головуючого Гармаш Т.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект» про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова Світлана Миколаївна, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпр» процесуальним правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позову вказувало, що між банком та ТОВ «Монолітбудкомплект», в особі директора ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 14-299/2010 із подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 6 475 339,00 грн. на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,5% річних.

За порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачені цим договором, а також за порушення умов кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 23,5% річних.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відкрив позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та надав кредит в межах відкритої кредитної лінії, відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 3 від 19 червня 2013 до кредитного договору, позичальнику встановлено графік погашення заборгованості із врахуванням реструктуризації, яку просив позичальник.

Проте, умови кредитного договору в частині дотримання графіку та погашення заборгованості позичальник систематично не виконував.

Позивач вказував, що позичальник порушив умови реструктуризації та зобов`язання по кредитному договору щодо сплати щомісячно нарахованих процентів у строки та порядок, визначених кредитним договором та в результаті прострочення сплати процентів за кредитним договором заборгованість відповідача за простроченими процентами складала - 908 000,00 грн.

Пунктом 3.9. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитними коштами сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Розмір нарахованої пені належної до сплати позичальником визначений в розрахунку загальної заборгованості, що додається до цієї позовної заяви та станом на 14.11.2013 р. становить 47 628,58 грн..

Таким чином, загальна заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості станом на 14.11.2013 року становила: строкова заборгованість за кредитом - 6 475 339,00 гривень; залишок прострочених процентів - 908 000,00 гривень; залишок нарахованих процентів - 1 860 379,32 грн.;

пеня за прострочення сплати процентів - 47 628, 58 грн. Всього заборгованість за кредитним договором становить 9 291 346,90 грн.

Позичальнику було направлено письмове повідомлення з вимогою усунути порушення умов кредитного договору, проте станом на день подання позову позичальник зобов`язання не виконав.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір.

Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази»; комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору. Відповідач повідомлявся про порушення зобов`язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору та встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії майна під час проведення виконавчих дій. Вирішити питання про розподіл судових витрат (том 1 а.с. 2-6).

ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 29 червня 2010 року між ним та ПАТ «Банк Кіпру».

В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказував, що про існування іпотечного договору йому стало відомо лише після отримання позовної заяви позивача.

Зазначав, що іпотечний договір він не підписував, а тому вважав даний договір є підробленим. З огляду на те, що укладання вказаного договору відбулось всупереч чинному законодавству та його волі, вважав, що існують підстави для визнання вказаного договору недійсним (том 2 а.с. 67 -69).

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року позов ТОВ «Дата Майнінг Груп» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року у сумі 21 848 424 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 6 475 339,00 грн., заборгованість за відсотками - 8 696 773,88 грн., пеня - 6 676 321,01 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору посвідченого 29.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С. М., за реєстровим № 1380, з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази» та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , опис згідно п. 1.2. Іпотечного договору. Встановлено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Дата Майнінг Груп», треті особи ТОВ «Монолітбудкомплект», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С. М., ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним (том 3 а.с. 219-223).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача адвокат Федченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Посилається на те, що банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання та строк дії кредитного договору, а судом першої інстанції належним чином не було досліджено та перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не відповідає вимогам щодо належності та допустимості доказів, а тому відповідач вважає, що розмір заборгованості належним чином не встановлений.

Крім того вважає, що розмір остаточно визначеної заборгованості не відповідає заявленим позовним вимогам.

Вказує, що судом першої інстанції не встановлено співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Крім того, зазначає, що розмір пені нарахований поза межами строку позовної давності.

Вимога від банку отримана ОСОБА_1 11 вересня 2013 року, тобто банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання та строк дії кредитного договору і вважає, що з цього моменту припиняється право банку на отримання процентів.

Скаржник звертає увагу на те, що за згодою сторін заставна вартість предмету іпотеки становить 10 520 000 грн., а в позові зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту позичальник заборгував станом на 14.11.2013 року 9 291 346,90 грн., а згідно наданого позивачем розрахунку станом на 17 жовтня 2017 року борг становить 21 848 424 грн. Суд не врахував та не перевірив вказані суми заборгованості, не врахував, що строк нарахування пені становить 1 рік, а відсотки за користування кредитом не можуть бути нараховані з 10.10.2013 року до 17.10.2017 року. Суд не звернув увагу, що позивачем не надано доказів саме простроченої заборгованості та не виконання умов договору.

Крім того, згідно п. 1.2 Іпотечного договору від 29.06.2010 року, вартість предмета іпотеки становить 10 520 000 грн., і навіть за наявності суми заборгованості на день звернення до суду у розмірі 9 291 346 ,90 грн. ,сума заборгованості неспівмірна вартості іпотечного майна.

Просить оскаржуване судове рішення скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог (том 3 а. с. 238-245).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.12.2017 року відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою (том 4 а.с. 3-4).

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подавалися.

ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання, а саме: яка ринкова вартість об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована в Садовому товаристві « АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази»; - комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В обгрунтування клопотання зазначав, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, тому при викладенні резолютивної частини рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен був установити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку», чого зроблено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.03.2019 року призначено у даній справі судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у даній справі зупинено на час проведення експертизи (том 4 а.с. 50-51,77-82).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому.

Згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Кропивницького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 6 днем початку роботи Кропивницького апеляційного суду визначено 05 жовтня 2018 року.

У зв`язку із ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду та 05 жовтня 2018 року визначено новий склад колегії суддів для розгляду даної справи (том 4 а.с. 169,191).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року поновлено апеляційне провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Федченко В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_4 , яка представляє інтереси третьої особи ( ОСОБА_5 ), яка підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі і просила їх задовольнити, пояснення представника позивача адвоката Луньової А.Г., яка просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам та підлягає зміні в частині суми боргу та року укладення іпотечного договору.

Встановлено, що 29 червня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект» було укладено Кредитний договір № 14-299/2010 із подальшими змінами та доповненнями (згодом Відкрите акціонерне товариство «БАНК КІПРУ» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «БАНК КІПРУ»).

08.12.2014 року ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк КІПРУ» було укладено договір факторингу №1 з ТОВ «Дата Майнінг Груп».

Згідно вказаного договору факторингу відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Дата Майнінг Груп».

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2016 року у даній цивільній справі замінено позивача ПАТ «Банк КІПРУ» на ТОВ «Дата Майнінг Груп» (том 2 а.с. 91).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 6 475 339,00 на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки за користування Кредитом у розмірі 20,5% річних. За порушення строків повернення кредиту (в тому числі частково), сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачені цим Договором, а також за порушення умов Кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 23,5% річних (том 1 а.с. 36 -37, 38-39,40,41-44).

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі - відкрив позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та надав Кредит в межах відкритої кредитної лінії, відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до Додатку № 1 до додаткової угоди № 3 від 19 червня 2013 до Кредитного договору, позичальнику встановлено графік погашення заборгованості із врахуванням реструктуризації, яку просив позичальник. Проте, умови Кредитного договору в частині дотримання графіку та погашення заборгованості позичальник систематично не виконував.

Згідно п.п. 1.1., 3.6, 3.7. Кредитного договору позичальник порушував умови реструктуризації та зобов`язання по Кредитному договору щодо сплати щомісячно нарахованих процентів у строки та порядок визначені Кредитним договором. В результаті прострочення зі сплати процентів за Кредитним договором заборгованість відповідача перед позивачем за простроченими процентами становить 908 000,00 гривень.

Згідно ч. 3. ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3.9. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитними коштами сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу.

Розмір нарахованої пені належної до сплати позичальником станом на 14.11.2013 р. становила 47 628,58 грн..

Загальна заборгованість позичальника перед позивачем по кредитному договору згідно розрахунку заборгованості станом на 14.11.2013 року становила 9 291 346, 90 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6 475 339,00 грн., заборгованості за простроченими процентами - 908 000,00 грн., нарахованих процентів в розмірі - 1 860 379, 32 грн.; пені за прострочення сплати процентів в розмірі - 47 628,58 грн..

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір від 29.06.2010 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний № 1380, з подальшими змінами та доповненнями (том 1, а. с.45-49).

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази» та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , опис згідно п. 1.2. Іпотечного договору.

Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору.(том 1, а.с.45-46)

Банк належним чином повідомив відповідача про порушення зобов`язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були (том 1, а.с.51).

Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору.(том 1, а.с.45-46).

Банк належним чином повідомив відповідача про порушення зобов`язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були (том 1, а.с.51).

У відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольните свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» визначає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також встановлення ціни продажу іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до ст. 43 Закону «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Суд першої інстанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року у сумі 21 848 424,89 грн. звернув стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору посвідченого 29.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С. М. з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_1 .

При тому, суд послався на розрахунок наданий позивачем за період з 29.06.2010 року по 21.09.2017 року, з якого вбачається, що станом на 17 жовтня 2017 року відповідач має заборгованість на загальну суму 21 848 424,89 грн. (том 3, а. с. 209).

З висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором погоджується і колегія суддів апеляційного суду, а також вважає правильним встановлення способу реалізації предмета іпотеки .

Проте, колегія суддів, не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині суми боргу на яку необхідно провести стягнення на нерухоме майно, а також судом невірно вказано рік укладення іпотечного договору, а тому шляхом постановлення нової постанови необхідно внести дані зміни у оскаржуване рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувшись із позовом до суду просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року звернути стягнення на нерухоме майно,що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору на суму 9 291 346, 90 грн. (том1 а.с. 6).

Крім того встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 квітня 2014 року було задоволено позов ПАТ «Банк КІПРУ» до ОСОБА_1 , ТОВ «Монолітбудкомплект» про стягненн заборгованості за кредитним договором №14/299/2010 року від 29.06.2010 року саме в сумі 9 291 346, 90 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

У відповідності до ст. 49 ЦПК України позивач не подавав до суду заяви про збільшення позовних вимог, а тому суд першої інстанції вийшов за межі даних позовних вимог, визначивши суму стягнення в розмірі 21 848 424,89 грн.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що банком неправомірно нараховані проценти після пред`явлення вимоги про усунення порушень і одночасне дострокове стягнення (погашення) кредитної заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду в Ухвалі від 24 січня 2019 року (справа № 5017/1987/2012, провадження № 12-289гс18) висловила правовий висновок, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання і такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

Абзацом 2 п. 1.1. кредитного договору в редакції від 19.06.2013 року (доповнено додатковою угодою № 3) та визначено, що за порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачено кредитним договором, розмір процентної ставки збільшується на 3 % річних та буде складати 23,5 % річних (том 1 а.с. 41).

Згідно розрахунку заборгованості саме ця процентна ставка в розмірі 23,5 % була застосована кредитором при нарахуванні процентів за неправомірне користування кредитом як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Нарахування саме таких процентів є правильним і узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду .

В апеляційній скарзі відповідач посилається також на те, що судом першої інстанції не встановлено співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Верховний суд України при розгляді цивільної справи № 6-340цс15 дійшов правового висновку, що відповідно до частин 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, строк сплати якої на дату звернення до суду вже настав, не є підставою для відмови у задоволенні позову, крім того безпідставними є посилання відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку із не співмірністю вартості іпотечного майна розміру заборгованості, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Крім того, згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Висновком експерта від 25.03.2019 року №1348/1349/18-27 встановлено ринкову вартість земельної ділянки, що розташована в Садовому товаристві « АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер :50:024:0038, цільове призначення для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази на час проведення експертизи може складати 987 328 ,00 грн. без урахування ПДВ та встановлено, що ринкова вартість комплексу будівель загальною площею 1170,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на час проведення експертизи може складати 16 924 563,00грн. без урахування ПДВ.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку та правильно встановив, що відсутні підстави для визнання іпотечного договору від 29 червня 2010 року укладеного між ПАТ «Банк КІПРУ» та ОСОБА_1 недійсним.

Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що договір іпотеки є підробленим та зміст договору не відповідає його дійсній волі.

В судовому порядку встановлено, що договір іпотеки посвідчений нотаріально з дотриманням усіх вимог чинного на той час законодавства, а висновком експерта № 17-737 від 17.07.2017 року доводиться, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Іпотекодавець» в іпотечному договорі від 29 червня 2010 року виконано самим ОСОБА_1 (том 3 а. с. 153-156).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення суду в частині суми боргу та року укладення іпотечного договору, а в іншій частині рішення суду законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року в частині суми боргу та року укладання іпотечного договору - змінити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29.06.2010 року у сумі 9 291 346, 90 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі - 6 475 339, 00 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі - 908 000,00 грн. нарахованих процентів в розмірі - 1 860 379,32 грн., пені за прострочення сплати процентів в розмірі - 47 628, 58 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору посвідченого 29.06.2010 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

12.11.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Т.М. Авраменко

Л. В. Суровицька