Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 467/133/17

провадження № 61-30081св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Благодатненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області, Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області,

треті особи: Центр надання адміністративних послуг Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року у складі судді Кірімової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 29 червня 1996 року до 28 грудня 1998 року він працював у колективному сільськогосподарському підприємстві «Новогригорівське»

(далі - КСП «Новогригорівське») на посаді завідуючого фермою. На час розпаювання земель колгоспу його прізвище помилково не було внесено до списку осіб зазначеного підприємства, які мали право на одержання своєї частки (паю). Позивач вважав, що він має право на земельну частку (пай), з урахуванням чого просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «Новогригорівське» та зобов`язати Благодатненську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області надати позивачу належну земельну частку (пай), яка повинна бути рівноцінною земельним часткам (паям), виданим іншим колишнім членам КСП «Новогригорівське».

Стислий виклад заперечень відповідача

Представник Благодатненської сільської ради Арбузинського району в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що позивач дійсно станом на 1996 рік повинен був мати право на земельну частку (пай). Однак на час розгляду справи землі запасу у сільській раді відсутні.

У судовому засіданні представник Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області заперечував проти задоволення позову, оскільки розпаювання земель колгоспу відбулося у 1995 році, а працювати позивач у колгоспі почав з 1996 року, уже після розпаювання земель.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції у своїх висновках керувався тим, що оскільки 25 жовтня 1995 року КСП «Новогригорівське» видано державний акт на право колективної власності на землю, а позивач прийнятий в його члени лише 01 червня 1996 року, ОСОБА_1 не набув право на безоплатне отримання земельної частки (паю), оскільки не був членом КСП «Новогригорівське» на час передачі підприємству державного акта, і тому не включався до основного списку осіб, який додається до державного акта на право колективної власності на землю. Рішення загальних зборів з питання не включення його до основного списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) в установленому законом порядку позивачем не оскаржувалося.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалася тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Додатково зазначив, що позивач також не має права на отримання земельної ділянки з резервного фонду, оскільки не було дотримано порядку отримання такої ділянки. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача після 1996 року до сільської ради з заявою на отримання ділянки та рішення органу місцевого самоврядування, який мав право розпоряджатися землями резервного фонду щодо виділення йому такої земельної ділянки.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 , не погодившись із судовими рішеннями, у серпні 2017 року подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушенням норм процесуального права. Заявник зазначає, що він має право на отримання земельної ділянки із резервного фонду і, враховуючи, що Благодатненська сільська рада Арбузинського району визнала позов, він підлягав задоволенню.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV) (далі - ЦПК 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а отже, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що КСП «Новогригорівське» почало свою діяльність з 21 березня 1992 року на базі колгоспу імені Калініна.

КСП «Новогригорівське» 25 жовтня 1995 року отримало державний акт на право колективної власності на землю.

Згідно з довідкою відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області 25 жовтня 1995 року КСП «Новогригорівське» видано державний акт на право колективної власності на землю.

ОСОБА_1 працював у КСП «Новогригорівське» та прийнятий в члени КСП 01 червня 1996 року.

28 грудня 1998 року ОСОБА_1 звільнений із членів КСП «Новогригорівське» за власним бажанням.

Відповідно до копії архівної довідки від 03 липня 2012 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , у протоколі засідання правління КСП «Новогригорівське» від 29 червня 1996 року № 6 зафіксоване рішення про прийом на роботу ОСОБА_1 .

У протоколі засідання правління КСП «Новогригорівське» від 28 грудня 1998 року № 27 містяться відомості про рішення про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу КСП «Новогригорівське» від 18 грудня 1996 року № 15 уточнено списки осіб на отримання паїв. Під номером 127 значиться прізвище ОСОБА_1 із відміткою про початок роботи з 15 червня 1996 року.

Відповідно до протоколу КСП «Новогригорівське» від 20 грудня 1996 року № 16 слухалося питання про видачу земельних паїв. Під номером 17 зазначене прізвище ОСОБА_1 з відміткою - резервний фонд.

Згідно з протоколом КСП «Новогригорівське» від 21 лютого 1998 року № 1 вирішено видати ОСОБА_1 земельний сертифікат.

Згідно зі списком працюючих в КСП «Новогригорівське» осіб, які мають право на земельну частку, прізвище ОСОБА_1 внесено не було. Як встановлено в судовому засіданні, такий є основним списком до державного акта.

Відповідно до довідки Новогригорівської сільської ради Арбузинського району від 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у виділенні земельної частки (паю) та рекомендовано звернутися до суду, оскільки його прізвище не внесено до основних списків громадян по розпаюванню земельних часток (паїв).

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95

«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розтлумачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Вирішуючи зазначений спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай), встановивши, що його не було включено до списків осіб членів КСП «Новогригорівське», що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18).

Правильним є висновок судів про те, що зверненню до суду із зазначеним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

Разом з цим вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Доводи про те, що його помилково не було включено до списків осіб членів КСП «Новогригорівське», що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки встановлено, що на час паювання (25 жовтня 1995 року) позивач не був членом КСП «Новогригорівське» і саме ця обставина зумовила невнесення ОСОБА_1 до таких списків.

Доводи заявника про незаконність оскаржуваних рішень, оскільки Благодатненська сільська рада Арбузинського району не заперечувала проти задоволення позову, є необґрунтованими, оскільки інші відповідачі позов не визнали.

Доводи заявника про те, що він має право на отримання земельної ділянки із резервного фонду також спростовані судом апеляційної інстанції, який встановив, що позивач не звертався у встановленому законом порядку до уповноважених органів за вирішенням цього питання.

Окрім цього, питання про виділ позивачу паю з резервного фонду не входило до предмету розгляду справи, оскільки позивач в обґрунтування позову посилався на пункт 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Водночас питання виділу земельного паю з резервного земельного фонду регулюється пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким передбачені інші підстави отримання паю. Позивач не наводив доводів та фактичних обставин, які мали бути досліджені в контексті вирішення питання про права позивача на отримання паю на підставі зазначеного пункту Указу, тобто предметом позову не було питання про виділ позивачу земельної ділянки із резервного фонду.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко