Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2/170/11

провадження № 61-23745св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представник відповідачів - ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області у складі судді Артемчук В. М. від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., Гринчука Р. С., П`єнти І. В. від 15 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № НМХ4АК13120825, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 103 314,16 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах сплати 1,34% на місяць за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, терміном повернення до 31 серпня 2012 року. Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № НМХ4АК13120825/1, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 16 листопада 2010 року утворилась заборгованість у сумі 60 443,51 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

19 квітня 2011 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області ухвалено заочне рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 60 443,51 коп.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2014 року вказане заочне рішення від 19 квітня 2011 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Після скасування заочного рішення представник позивача позовні вимоги уточнив та в остаточній редакції просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2007 року № НМХ4АК13120825 станом на 23 листопада 2016 року, яка з урахуванням процентів за користування кредитом та пені становить 102 592,74 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2007 року № НМХ4АК13120825 в сумі 61 898,64 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 16 545,44 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 35 353,20 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 10 000 грн.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний кредитний договір є укладеним, адже при його підписанні сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. У зв'язку з тим, що взяті на себе зобов`язання позичальник виконував не належним чином станом на 23 листопада 2016 року утворилась заборгованість у сумі 102 592,74 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь банку як солідарних боржників.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 відхилено, рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що кредитний договір, не виконання умов якого стало підставою для звернення банку до суду з указаним позовом, є неукладеним, оскільки підписаний не уповноваженою особою банку та не підписаний позичальником, що було встановлено судово-почеркознавчою експертизою. Крім того, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не відповідає дійсності, оскільки містить дані про неодноразове підвищення банком тіла кредиту та процентної ставки за користування кредитом, не враховано численні платежі позичальника, неправомірно нараховані штрафні санкції.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 2-170/11 з Дунаєвецького районного суду Хмельницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 31 серпня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № HMX4АК13120825, згідно якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_6 кредитні кошти на строк з 31 серпня 2007 року по 30 серпня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 103 314,16 грн на наступні цілі: 75 204 грн на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № HMX4АК13120825 від 31 серпня 2007 року, договором особистого страхування № HMX4LА13120825 від 31 серпня 2007 року на строк до 30 серпня 2008 року у сумі 4 554,02 грн, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 752,04 грн, та у розмірі 22 770,10 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № НМХ4АК13120825/1, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до платіжного доручення № 3 від 03 вересня 2007 року ОСОБА_6 здійснив платіж в розмірі 75 204 грн одержувачу ЗАТ «ЗАЗ» на придбання автомобіля CHERY-В11 SOR7200.

Згідно меморіальних ордерів від 31 серпня 2007 року № 7083В00ЕУ АТ КБ «ПриватБанк» перераховано за платника ОСОБА_6 34,00 грн за реєстрацію рухомого майна в ДП «Інформаційний центр МЮУ», страхову премію СК «Кредо» в сумі 376,02 грн, винагороду за надання фінансового інструменту згідно договору в сумі 752,04 грн, страхову премію СК «Кредо» згідно договору в розмірі 4 178 грн.

Згідно з наданим банком уточненим розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23 листопада 2016 року становить 102 592,74 грн, із яких: тіло кредиту - 16 545,44 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 35 353,20 грн; заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язання - 50 694,10 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини першої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (стаття 1046 ЦК України). Кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 01 вересня 2015 року № 11630/11631/15-32 підписи від імені ОСОБА_6 у правому нижньому куті на лицевій та зворотній сторонах першого аркуша, на лицевій стороні другого аркуша, у графі «Один з оригіналів даного Договору отримано мною особисто у рядку «підпис» та рукописний запис прізвища « ОСОБА_6 » на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі № HMX4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконані ОСОБА_6 підпис від імені ОСОБА_6 у графі «8.2 Позичальник» у рядку підпис на лицевій стороні третього аркушу у кредитному договорі № HMX4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Суд установив, що позичальник ОСОБА_6 з моменту укладення кредитного договору здійснював погашення заборгованості та сплачував належні платежі за договором, реалізував кредитні кошти на придбання автомобіля CHERY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, що свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов договору.

За встановлених обставин та наявності підпису позичальника на кожній сторінці договору, сам факт не проставлення ОСОБА_6 свого підпису в графі «8.2 Позичальник» не є підставою вважати, що спірний кредитний договір не був укладений.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо солідарного стягнення з позичальника ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_7 кредитної заборгованості у визначеному в позові розмірі.

Так, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що кредитна заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом та пені розрахована станом на 23 листопада 2016 року, тоді як строк виконання основного зобов'язання настав 30 серпня 2012 року (підпункт 7.1. кредитного договору).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки та пеню за кредитним договором, то після 30 серпня 2012 року включно позивач не міг нараховувати такі платежі.

Крім того, суд установив, що згідно договору купівлі-продажу від 23 травня 2013 року було здійснено продаж заставного автомобіля CHERY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, вартістю 51 500 грн без ПДВ, які 31 травня 2013 року (після закінчення строку кредитування) зараховано на погашення кредиту, а саме, 25 750 грн на тіло кредиту, 1 252,46 грн на погашення пені за порушення строків розрахунків, 16 032,60 грн на погашення пені.

У той же час, апеляційним судом не перевірено належним чином правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та розмір її складових, яка підлягають стягненню з відповідачів; не з'ясовано, за який період були зараховані кошти на погашення кредиту, вилучені від продажу заставного автомобіля, та за який період нарахована пеня та відсотки за користування кредитом, які просив стягнути позивач, чи не включає цей період кошти зараховані від продажу заставного автомобіля.

Крім того, установивши, що тіло кредиту за договором № HMX4АК13120825 від 31 серпня 2007 року збільшувалося за рахунок сплати банком страхових платежів відповідно до підпунктів 2.1.3., 2.2.7., 7.1. договору, на суму яких нараховувалися підвищені відсотки, апеляційний суд не перевірив чи не збільшився за таких обставин обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_7

Будь-які висновки з цього приводу у судовому рішенні відсутні.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи щодо розміру та складових кредитної заборгованості апеляційним судом належним чином не встановлені, правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості не перевірено, тому судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська Судді С. Ю. Бурлаков Є. В. Коротенко В. М. Коротун В. П. Курило