Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 204/5869/16-ц

провадження № 61-29974св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 01 липня 2011 року у розмірі 18 446,50 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 01 липня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31 липня 2016 року має заборгованість за кредитом у сумі 18 446,50 грн, яка складається з: 6 323,87 грн заборгованості за кредитом; 9 169,03 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 599,00 грн заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, а також штрафів відповідно до підпункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 854,60 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин позовну давність на підставі відповідної заяви відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 323,87 грн - заборгованість за кредитом, 9 169,03 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 600,00грн- заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 893,80 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд не погодився з тим, що позовна давність за вимогами позивача спливла, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем здійснений 12 листопада 2013 року в сумі 1 600,00 грн, відповідно з цієї дати починається перебіг позовної давності, а позивач звернувся до суду у вересні 2016 року, отже, позовна давність на час звернення позивача до суду не спливла.

Задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд відмовив у стягненні штрафу, виходячи з того, що штраф та пеня відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є одним видом цивільної-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування є конституційним порушенням, а також застосував позовну давність в один рік до вимоги про стягнення пені та стягнув 600,00 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який би свідчив, що відповідач здійснював будь-які платежі після 01 липня 2012 року, отже, підстав вважати, що він здійснював платежі після цієї дати у апеляційного суду не було, у свою чергу, судом першої інстанції правильно застосовано позовну давність до вимог позивача. Також заявник не погоджується із періодом спеціальної позовної давності в один рік, який застосував апеляційний суд до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки з 12 листопада 2013 року по вересень 2016 року минуло більше двох років, та вказує, що Банк у своїй апеляційний скарзі не послався на конкретні норми матеріального або процесуального права, порушені судом першої інстанції.

Від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, витребувано матеріали справи із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, виходячи за межі доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 липня 2011 року ОСОБА_1 , за його заявою, отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10 000,00 грн на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % на рік за користування грошовими коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки - до 01 липня 2012 року.

Окрім цього, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж відповідач здійснив 12 листопада 2013 року в сумі 1 600,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Банк, пред`являючи позовні вимоги до відповідача, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути також заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею та комісією, а також штрафи (фіксовану частину та процентну складову).

Сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) у розмірі 2,5 % у гривнях, розмір щомісячних платежів (що включають плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), розрахунок Банком процентів на залишок власних коштів клієнта (від 100,00 грн і більше) у розмірі 10 % річних, строки внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розміри пені, комісії та штрафів зазначені у підписаній позичальником довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 11), застосування якої відповідачем не оспорюється.

Так само сторонами не оспорюється, що строк дії картки, за якою відповідач отримав кредит, був встановлений до 01 липня 2012 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 01 липня 2011 року, що міститься в матеріалах справи (а. с. 6-8), станом на 02 липня 2012 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед Банком за процентами за користування кредитом.

Таким чином, за умови строку дії картки до 01 липня 2012 року у справі, що переглядається, вимоги Банку про стягнення процентів після цієї дати (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі висновки, що не були враховані апеляційним судом при розгляді справи, відповідають правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та помилково прийняв рішення про стягнення з відповідача процентів після закінчення строку дії картки (01 липня 2012 року), оскаржуване рішення в цій частині, відповідно до статті 412 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій частині.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для застосування позовної давності, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Із розрахунку заборгованості, що наявний в матеріалах справи, вбачається, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором 18 вересня 2013 року в розмірі 1 000,00 грн, 01 жовтня 2013 року в розмірі 1 000,00 грн та 12 листопада 2013 року в розмірі 1 600,00 грн, і указаними платежами він перервав перебіг строку позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України.

Тому, звернувшись до суду із позовом 14 вересня 2016 року Банк не допустив пропуску позовної давності, і підстав її застосовувати у суду немає.

Інші доводи касаційної скарги щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення іншої заборгованості за кредитом зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги (розмір задоволених позовних вимог складає 37,5 %), відповідно до частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України рішення апеляційного суду в частині вирішення питання судових витрат необхідно змінити: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 085,18 грн.

Окрім цього, на користь ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1 033,50 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 9 169,03 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 085,18 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 033,50 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко