ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

м. Черкаси

Справа № 705/2221/19 Провадження № 22-ц/821/534/19
Категорія: 308030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

відповідач: ОСОБА_5 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 травня 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 29 грудня 1978 року зареєстрували шлюб в Уманському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис №727.

Від вказаного шлюбу у них троє дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 1998 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Посилаючись на те, що 16 жовтня 2001 року відповідач за позовом за власною ініціативою залишив сім`ю і змінив постійне місце проживання, адреса якого позивачам не відома, через відсутність ОСОБА_5 . позивачі позбавлені можливості розпоряджатися житлом на свій розсуд, а саме здійснити його приватизацію, при цьому відповідач не сплачує комунальні послуги на протязі тривалого проміжку часу, чим створює додаткові труднощі для позивачів, у зв`язку із чим ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили суд постановити судове рішення, яким визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду, зокрема, мотивоване тим, що позивачами та їх представником було зазначено в позові, що відповідач ОСОБА_5 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , а позивачі, є відповідно членами сім`ї наймача і саме в цьому статусі користуються квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується даними довідки про склад сім`ї (а.с. 13), однак, за висновками суду першої інстанції, як при подачі позовної заяви, так і безпосередньо в судовому засіданні позивачами не було надано жодного документу на підтвердження того, хто є власником чи наймачем даної квартири (свідоцтва про право власності чи ордеру, договору найму, тощо).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вважаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене при неправильному застосуванні судом норм матеріального та процесуального права, при невідповідності дійсним обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що усі без виключення учасники процесу є квартиронаймачами на рівних умовах, посилання суду на відсутність свідоцтва про право власності чи ордеру, договору найму при відмові в задоволенні позову є протизаконним, спрямованим проти прав та свобод людини.

Скаржниця, зокрема, вказує, що постановляючи судове рішення про відмову в задоволенні позову суд послався на відсутність ордера на житло, чим порушив вимоги ч.2 ст.59 ЖК України, яка визначає, що позови щодо ордерів можуть розглядатися лише на протязі трьох років з моменту їх видачі, тому рішення в цій частині суперечить закону.

Зазначає, що договір найму житлового приміщення був укладений 20 років назад між ЖЕК-3 та гр. ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 та її діти були членами сім`ї наймача. Суд першої інстанції не з`ясував причини відсутності відповідача в помешканні протягом близько 17 років.

У відзиві, отриманому Черкаським апеляційним судом 08 листопада 2019 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посилаючись на те, що ОСОБА_5 залишив помешкання 22 листопада 2002 року, не проживає з сім`єю на протязі 17 років, просили суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2019 року як незаконне.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дашицького Л.Б. було залишено без руху.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 19 листопада 2019 року на 14:30 год. з повідомленням учасників справи про її розгляд, але без виклику сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_3 з ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 1998 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 18 березня 2010 року (а.с. 11).

Згідно паспортів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).

Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги № 477 від 14.02.2019 року, видана наймачеві ОСОБА_5 , склад його сім`ї: ОСОБА_5 , 1960 р.н. - наймач, ОСОБА_3 , 1955 р.н. - дружина, ОСОБА_2 , 1979 р.н. - донька, ОСОБА_3 , 1981 р.н. - донька, ОСОБА_4 , 1990 р.н. - син, ОСОБА_6 , 2010 р.н. - онука (а.с.13).

З даної довідки вбачається, що форма власності житла - громадська.

Згідно акту про не проживання від 22.02.2019 р., зі слів мешканців будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , не проживає понад десять років (а.с.5).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом частин 1, 2 статті 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За статтею 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивачами по справі не надано копії ордеру на підтвердження підстав вселення в надане жиле приміщення.

Крім того, в матеріалах справи також відсутній договір найму жилого приміщення, на підставі якого сторони користуються жилим приміщення.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що всі без виключення учасники процесу є квартиронаймачами в займаному жилому приміщенні, оскільки сам скаржник далі по тексту апеляційної скарги вказує, що договір найму житлового приміщення був укладений 20 років назад, де сторонами в договорі були ОСОБА_5 , а позивачка ОСОБА_3 та її діти були членами сім`ї наймача. Вказані доводи скаржника також спростовуються довідкою про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги № 477 від 14.02.2019 року, видана наймачеві ОСОБА_5 , де вказано, що склад його сім`ї: ОСОБА_5 , 1960 р.н. - наймач, ОСОБА_3 , 1955 р.н. - дружина, ОСОБА_2 , 1979 р.н. - донька, ОСОБА_3 , 1981 р.н. - донька, ОСОБА_4 , 1990 р.н. - син, ОСОБА_6 , 2010 р.н. - онука (а.с.13), де саме ОСОБА_5 вказаний як наймач.

Надані позивачами копії паспортів з відмітками про місце реєстрації не дають підстав вважати їх наймачами вказаного приміщення, крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 (v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Безпідставними також є посилання позивачів одночасно на ст. 71 та ст. 107 ЖК України як на підставу заявленого позову, оскільки відповідно до п. 11 Пленуму №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Скаржник в апеляційній скарзі безпідставно зазначив ч.2 ст.59 ЖК України, яка, визначає, що позови щодо ордерів можуть розглядатися лише на протязі трьох років з моменту їх видачі, тому рішення в цій частині суперечить закону, оскільки в даній цивільній справі не оскаржується ордер на жиле приміщенням, а лише констатується факт його відсутності для підтвердження права користування жилим приміщенням.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи і підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак